‫- NETFLIX מציגה -‬
‫- הסרט מבוסס על אירועים היסטוריים אמתיים -‬
‫- סקוטלנד 1304 -‬
‫- כאשר מלכם מת ללא יורש, -‬
‫- המושלים הסקוטים מינו -‬
‫- את המלך אדוארד הראשון‬ ‫לעזור בבחירת יורש. -‬
‫- במקום לעזור, השתלט על הממלכה‬ ‫וכבש את סקוטלנד באכזריות. -‬
‫- הסקוטים התמרדו,‬ ‫בהנהגתו של סר ויליאם וולאס -‬
‫- ומלחמה מרה החלה. -‬
‫- וולאס הובס בקרב בפאלקירק וירד למחתרת. -‬
‫- ההתנגדות כולה כשלה,‬ ‫המושלים הסקוטים השלימו -‬
‫- את כניעתם לאדוארד -‬
‫- אשר הכריז מצור על סטירלינג,‬ ‫הטירה האחרונה בידיים סקוטיות. -‬
‫אני מבטיח להיות נאמן לאדוארד, מלך אנגליה,‬
‫לעולם לא לשאת שוב נשק‬ ‫כנגדו או כנגד יורשיו.‬
‫אני נשבע.‬
‫הישאר למטה.‬
‫סר רוברט, אביך הוא חבר ותיק ומוערך.‬
‫לוחם גדול אשר הציל את חיי‬ ‫בארץ הקודש.‬
‫לחמת היטב במשך שמונה שנים,‬ ‫אך לא תמיד בצד הנכון.‬
‫אני מברך את הבעת האמון המחודשת‬ ‫ומקבל את כניעתך.‬
‫זה הכל?‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫טוב.‬
‫אדוני סקוטלנד, היום, הצהרתם אמונים אליי‬
‫כשליט החוקי שלכם.‬
‫כל אדמה שהוחרמה במהלך העימות‬ ‫תושב אליכם כעת.‬
‫רואה? זה לא היה נורא.‬
‫אני מקווה שאתם מבינים את עקרות התנגדותכם‬ ‫כל השנים,‬
‫ונושאים אחריות לשפיכת הדמים שיכלה להימנע.‬
‫לורד ג'ון קומין, לורד רוברט ברוס...‬
‫צעדו קדימה.‬
‫אני מבין שלמשפחותיכם יש תביעה חזקה‬ ‫על כס המלוכה הסקוטי.‬
‫אולם, אף אחת אינה מועדפת.‬
‫לכן, אנגליה תמשיך למשול‬
‫על מחוזותיכם ולגבות את מסיהם.‬
‫המשנה למלך, סר איימר דה ולאנס...‬
‫אדוני.‬
‫יוביל מועצה חדשה של ממשל סקוטי.‬
‫שניכם תתגאו לשרת תחת פיקודו,‬
‫ותיקחו את ההזדמנות,‬
‫אם אתם חכמים,‬ ‫ליישב את חילוקי הדעות ביניכם.‬
‫הושיטו ידיכם.‬
‫כעת הבה נהיה מה שהיינו בעבר:‬
‫חברים!‬ ‫-כן!‬
‫מוזיקה! שתו! אכלו!‬
‫רוב!‬
‫הוד מעלתך...‬
‫סעודה בלתי נשכחת, אדוני.‬
‫רוברט!‬
‫זה בטח כאב לך.‬
‫חוויתי דברים גרועים יותר, הוד מעלתך.‬
‫זוכר את הקיצים בווסטמינסטר?‬
‫כשהייתי ילד קטן.‬
‫המרדפים שלנו, המלחמות בחרבות עץ...‬
‫תמיד היית כל כך טוב בכל.‬
‫זה רק כי הייתי מבוגר ממך.‬
‫מה תגיד על דו קרב ברגע זה?‬
‫לזכר הימים הטובים?‬
‫וכבר להפר את שבועתי?‬
‫התבקשת לבוא ללא כלי נשק.‬
‫שקט.‬
‫בוא נגיד שהמנצח זוכה בחמש לירות.‬
‫בוא נהפוך זאת לעשר.‬
‫שמעתי שפיתחת נטייה להימורים.‬
‫פירס, הבא לו חרב.‬
‫זה מצער שיש לך רעיונות סנטימנטליים‬ ‫בנוגע ללחימה למען העם.‬
‫זה מובן.‬
‫זו לא התחלה טובה, ברוס.‬ ‫-תיזהר, אחי.‬
‫זה אפילו חמוד.‬
‫רק רציתי לנצח.‬
‫אז,‬
‫ויליאם וולאס...‬
‫המורד האחרון ששרד...‬
‫מהיר מאוד! יפה מאוד!‬
‫שמוק.‬
‫כמה שתית?‬
‫לא מספיק.‬
‫שמור על הראש, רוברט.‬
‫אומרים שהוא גר ביער סלקירק.‬
‫יש שחושבים שהוא קדוש מעונה...‬
‫אחרים יגידו שהוא מטורף.‬
‫מה אתה חושב?‬
‫אני חושב שהוא אדם...‬
‫אשר אוהב את מולדתו יותר מאת חייו.‬
‫ניסוח דיפלומטי.‬
‫טוב. למרבה המזל...‬
‫אצילים סקוטים שכמוכם‬ ‫אינכם חולקים את התשוקה הזו.‬
‫או שהיינו נאלצים להרוג את כולכם.‬
‫ג'יימס דאגלס. הפסק.‬
‫הוד מעלתך!‬
‫"הוד מעלתך, הוד מעלתך!"‬
‫מה אתה רוצה?‬ ‫-אביך,‬
‫הוא רוצה לראותך מיד.‬
‫שתוק! בכיין מטופש שכמוך.‬
‫אתה מאחר. אתה יודע כמה זה חשוב לי.‬
‫השתמש בראשך לשם שינוי. הישאר כאן.‬
‫תודה, בישוף.‬ ‫-נראה מה אוכל לעשות.‬
‫אתה זה שהיה ער כל הלילה‬ ‫ואחז בסיר הלילה שלו!‬
‫מה לעזאזל אתה עושה?‬
‫יש לך אחריות. היו לנו עותרים.‬
‫שב!‬
‫מתי תתבגר?‬
‫רוברט התעקש שנתערב על קרב חרבות.‬
‫והתבגרתי.‬
‫אתה פשוט לא מחבב אותי במיוחד.‬
‫סלח לי, אדוני,‬
‫יש עותר נוסף.‬
‫ג'יימס דאגלס.‬
‫דאגלס?‬
‫הוד מעלתך, אני בנו של סר ויליאם דאגלס,‬
‫אשר מת כאסיר...‬
‫אביך היה מורד בוגדני.‬
‫אדמותינו עוקלו‬ ‫והוענקו לסר ריצ'רד דה קליפורד.‬
‫מורדים מאבדים את אדמתם.‬ ‫-אדוני, האדמה הזו שייכת לי מלידה.‬
‫שמעת את אבי. צא החוצה.‬ ‫-יש לך ביצים, אני מודה.‬
‫עוף מכאן,‬
‫לפני שאדאג שיוסרו.‬
‫צו מלכותי:‬ ‫איני רוצה לשמוע את השם דאגלס לעולם.‬
‫אני מכיר את הבחור הצעיר. הטבלתי אותו.‬
‫סלח לי, אדוני, על עזות מצחו.‬
‫לך!‬
‫אל תתגרה בגורלך! לא היום.‬ ‫-אינו יכול...‬
‫הוא הכפיש את שמי.‬
‫כך משחילים גמל דרך קוף המחט.‬
‫אדוני, זה מוכן.‬
‫טוב.‬
‫בוא! רוב, יש לי משהו להראות לך.‬
‫חברים, הצטרפו אלינו.‬
‫יש לנו מפגן.‬
‫לא הושפלנו מספיק?‬
‫לורד אוליפנט ניסה להיכנע לפני יומיים.‬
‫אדוארד סירב לקבלו.‬
‫הוא רוצה להיות בטוח שהבנו את המסר.‬
‫רוברט.‬
‫כולם צריכים להבין שהכניעה הזו היא סופית.‬
‫הדלק את האש היוונית.‬
‫ולקחו שלושה חודשים לבנות את זה,‬ ‫איני רוצה שזה יהיה לחינם.‬
‫רבותיי...‬
‫וגבירותיי...‬
‫אני מציג בפניכם...‬
‫את "זאב המלחמה."‬
‫כעת אפשר לקבל את כניעתו.‬
‫-כן, אדוני.‬
‫ברכות, רבותיי.‬
‫היום אתם בצד המנצח.‬
‫אני גאה בך, רוברט.‬
‫היה לך אומץ להתנגד לי,‬
‫ואת החכמה להיכנע.‬
‫כל הכבוד שהצלחת לשכנע את בנך, רוב.‬
‫סר רוג'ר דה מוובריי, הדייל האמיץ של הצפון,‬
‫השליט המנצח של סטירלינג! רוב תודות!‬
‫לסיום, סר ריצ'רד דה ברג,‬
‫מצביא אמיץ, משרת נאמן של המלוכה.‬
‫הוד מעלתך.‬
‫אנו נותנים את ידה של בתך,‬ ‫אליזבת, בת הסנדקות שלי,‬
‫לסר רוברט דה ברוס.‬
‫ומי ייתן והזיווג הזה‬ ‫יסמל את האיחוד ההרמוני של שתי המדינות.‬
‫האבות יכולים להתנשק.‬
‫התאבלת עליה מספיק, רוברט.‬
‫כוונותיו של אדוארד היו טובות.‬
‫מה שחשוב הוא שאנו מועדפים.‬
‫המועצה עם ולאנס...‬
‫זה רק לשם רשמיות.‬
‫אדוארד יציע לנו את המלוכה.‬
‫הוא עשה הכל חוץ מלהבטיח.‬
‫תהיה המשרת שלו.‬
‫כן.‬
‫אם זה אומר שאתה תהיה המלך.‬
‫ואחרי, אתה, המלך רוברט.‬
‫למרבה הצער, הבחירה הייתה להיכנע‬
‫או להיות רדוף עד המוות.‬
‫ואתה סומך על השלום של אדוארד, אנגוס?‬ ‫-לא אמרתי זאת.‬
‫זה שלום עם חרב לגרוננו?‬ ‫אני אומר שנילחם...‬
‫נשבענו שבועה, אלכסנדר, לאל.‬
‫אם נפר אותה, לא יישאר לנו כבוד.‬
‫אז לא נעשה דבר, יואן? נחייה כפחדנים?‬
‫לא לזה התכוונתי...‬ ‫-מספיק!‬
‫אבא...‬
‫קיבל החלטה.‬
‫עלינו לכבדה.‬
‫למשפחתו יש אדמות מצפון ומדרום לגבול.‬
‫יש גרוע מזה.‬
‫מה קרה לאשתו הראשונה?‬
‫היא נפטרה בלידת בתו.‬
‫אני צריכה לקרוא לה אימא?‬
‫לא.‬
‫מעניין אם היא תאהב את ג'סי.‬
‫כדאי לה!‬
‫את מוכנה?‬
‫שמעתי שיש לה שתי רגליים לשם שינוי.‬
‫שמעתי שהיא מריחה כמו ג'סי.‬ ‫-שקט!‬
‫רוברט.‬ ‫-הוד מעלתך.‬
‫אבי מוסר דרישת שלום.‬
‫ואתה מכיר את בישוף למברטון, כמובן.‬
‫בישוף.‬ ‫-ברכותיי, לורד ברוס.‬
‫אדוני.‬
‫אדוני, בתי אליזבת.‬
‫גברתי.‬
‫אדוני.‬
‫ברוכה הבאה.‬
‫את בוודאי מרג'ורי.‬
‫מי הבחור הנאה הזה?‬
‫הכלב שלנו, ג'סי, גברתי.‬
‫קראי לי אליזבת.‬
‫אליזבת?‬
‫אדוני, נכסיך החדשים באירלנד,‬
‫מהם תגבה שכר מעתה.‬
‫אדיב מאוד, אדוני.‬
‫מה אתה חושב שאתה עושה?‬
‫לורד ברוס הורה עלינו לחגוג כאן.‬
‫תחזור למטבח.‬
‫את נהנית?‬
‫אני מנסה.‬
‫אתה?‬
‫אני... מעריך את כנותך.‬
‫אדוני.‬
‫הגיעה העת לפרוש לחדר השינה שלכם.‬
‫בואו אחריי, בבקשה.‬
‫כן, בדיוק, ברוס! למיטה!‬
‫הגיע זמן הייחום!‬
‫אמן.‬
‫-אמן.‬
‫זה היה חדרה?‬
‫כן.‬
‫תודה לך על שנשאת את שאירע הערב.‬
‫אני בטוח שזה היה קשה.‬
‫ליל מנוחה.‬
‫זה היה... מהיר.‬
‫כן, טוב, אתה מבין בזה, שיימוס.‬
‫איזה שיר זה?‬
‫"Bonny At Morn"‬
‫זה יפה.‬
‫תודה.‬
‫אדוני,‬
‫הבטחת שהמסים יופחתו‬ ‫כשהמלחמה עם אדוארד תסתיים.‬
‫אני יודע, איאן.‬
‫לצערי, אנו עדיין משלמים לאדוארד פיצויים‬ ‫על המרד.‬
‫כן.‬
‫גברתי.‬
‫תראו, תרנגולת. מה שלומך?‬
‫גברתי.‬
‫בקר שם. ליד הסוסים. כל השאר לשם.‬
‫כל הסלים לצד הזה.‬
‫פנו את הדרך! בשם המלך!‬
‫זוזו הצידה!‬
‫פנו את עצמכם!‬
‫אני אטפל בזה, אבא.‬
‫תאספו אותם! כן! קדימה!‬
‫זו חובתנו הפאודלית לספק לוחמים‬ ‫לשליטנו המלך אדוארד.‬
‫הבטחת לנו שהמחויבויות הללו יסתיימו!‬
‫קיוויתי שיסתיימו.‬
‫הוא לא בן 14, מנוולים!‬
‫תפסיק.‬
‫אבי הוא ריצ'רד דה ברג, מפקד בכיר בצבאך.‬
‫אני מניחה ששמעת עליו?‬
‫אני יודעת בוודאות‬ ‫שהוא מעדיף לפקד על גברים ולא ילדים.‬
‫שחרר אותו.‬
‫עשה זאת. יש לנו מספיק.‬
‫מה שעשית היום היה...‬
‫אמיץ.‬
‫עוד משהו?‬
‫לא.‬
‫אז לילה טוב.‬
‫לילה...‬
‫מרג'ורי!‬
‫אדאג שלורד ולאנס‬ ‫יקבל את מסמכי הגיוס מיד, אדוני.‬
‫רוברט, סיפרתי לך על הפעם שהלכתי...‬
‫להילחם בארץ הקודש?‬
‫קניתי קוף קטן קשור ברצועה.‬
‫קראנו לו מוזס.‬
‫השעות שאני והמלך אדוארד בילינו‬ ‫באילוף מוזס...‬
‫בסוף... הוא יכל לרכב על סוס.‬
‫הוא אפילו ירה בחץ וקשת מזעריים‬
‫שאדוארד עיצב בעצמו.‬
‫כן.‬
‫אדוארד...‬
‫היה חברי, רוברט.‬
‫הוא היה אחי לנשק.‬
‫אך אני חושש שעשיתי...‬
‫טעות מרה שסמכתי עליו.‬
‫אבא?‬
‫רוברט, הרגע קברת את אביך.‬
‫אני עדיין מחויב לשלם את מסיי למלכנו.‬
‫- ברוויק, הגבול הסקוטי -‬
‫פשטידות טריות!‬
‫תרצה פשטידה, אדוני?‬ ‫-מה יש לך, יקירתי?‬
‫יש פשטידת בשר, אדוני.‬
‫תבורכי.‬
‫פנו את הדרך.‬
‫זה שלך, חבר? איבדת משהו?‬
‫המסים מקאריק.‬ ‫-תודה, לורד ברוס.‬
‫מה קרה?‬
‫וולאס! ויליאם וולאס!‬
‫חיילים! עמדו בשורה.‬
‫התפזרו בהוראת המלך!‬
‫התפזרו!‬
‫שמרו על החזית!‬
‫הם הרגו את וולאס.‬
‫- ויליאם וולאס פורע החוק -‬
‫לכו אחורה!‬
‫זוזו!‬
‫לכו אחורה, חלאות!‬
‫וולאס!‬
‫לכו אחורה! התפזרו!‬
‫לכו אחורה, בהוראת המלך!‬
‫אחורה, רוברט!‬ ‫-רוברט!‬
‫התפזרו!‬
‫חלאות!‬
‫אינך יכול לעשות זאת!‬
‫זה בשביל וולאס!‬
‫אנו חייבים לעשות משהו!‬
‫הם חזקים מדי. הם רבים.‬
‫וולאס!‬
‫צריך לעשות משהו! רוברט, אנו חייבים להילחם!‬
‫זה לא הזמן. רוברט!‬
‫וולאס!‬
‫בוא! רוברט!‬
‫בואו נזוז!‬
‫עוד יין, אדוני?‬ ‫-תודה, שיימוס.‬
‫אליזבת, אני צריך לדבר עם אחיי.‬
‫בסדר. אני יכולה לשמוע את דבריך.‬
‫לבד.‬
‫שיימוס, גייל, דרו.‬
‫אדוני.‬
‫לילה טוב.‬
‫נשבענו על ספר התנ"ך של המלך אדוארד...‬
‫שבועה שנאלץ להפר.‬
‫למה? מה קרה?‬
‫וולאס מת.‬
‫העם מוחה.‬
‫לא יהיה שלום.‬
‫מה אבא יגיד?‬
‫אבא אינו. זו החלטתי.‬
‫אך אתם דם מדמי.‬
‫משפחתי.‬
‫לא אוכל לעשות זאת לבד.‬
‫עלינו לגייס צבא.‬
‫זה חיוני שיהיו כמה שיותר אנשים לצדנו,‬
‫כולל ג'ון קומין.‬
‫אני מצטער אם הייתי גס רוח אבל...‬
‫אני יודעת שאין לך צורך בעצתי.‬
‫זה נכון, ראיתי מעט מאוד מהעולם.‬
‫אולם, גברת צעירה במעמדי‬ ‫זוכה לבלות זמן רב בקריאה,‬
‫לגבש דעות ו...‬
‫ולהסיק מסקנות משלה בנוגע לטבעו של כוח.‬
‫בסדר...‬
‫כוח משמעו קבלת החלטות.‬
‫כוח אינו מאפשר לך‬ ‫להיות מוטח על גלי ההיסטוריה,‬
‫במקום זאת, עליך לבחור סירה,‬ ‫לעלות על הסיפון ולהניף המפרש.‬
‫אני בוחרת בך ובכל מסלול שתבחר.‬
‫אני בוחרת בך.‬
‫בעלי.‬
‫לילה טוב.‬
‫אני לא אוהב את זה.‬
‫לא נוכל לסמוך על קומין.‬
‫אלה אדמות מקודשות, אנגוס.‬
‫אני עדיין לא אוהב את זה.‬
‫טוב, הוא התעקש.‬
‫אני מודה שהופתעתי לקבל את מכתבך.‬
‫"אני חפץ לשוחח עמך בדחיפות‬ ‫על נושא רגיש עד מאוד."‬
‫מעט סמוי, אתה לא חושב?‬
‫זה היה מכוון.‬
‫אני מבין.‬
‫ואם הייתי מסיק שמטרתך‬ ‫היא הצתה מחודשת של מרד...‬
‫כבר ניסינו זאת.‬
‫במשך שמונה שנים מחורבנות.‬
‫ונכשלנו.‬
‫כי לא התאחדנו.‬
‫לא.‬
‫כי משפחתך הייתה עסוקה‬ ‫בניסיון לדרוש את המלוכה שלא שייכת לה.‬
‫אתה אומר שאתה רוצה לוותר על הדרישה?‬
‫אני אומר שעלינו להניח ליריבות בינינו‬ ‫ולהשיב אלינו את מדינתנו,‬
‫ואז נחליט מי יישא בכתר.‬
‫אנחנו.‬
‫לא אדוארד.‬
‫ג'ון, ביחד, נוכל לגייס 20 אלף איש.‬
‫יהיה לנו סיכוי להילחם.‬ ‫-זה לא יעבוד.‬
‫אנשים מאסו במלחמה וסבל.‬
‫וולאס עונה ונשחט. העם לא מאס,‬
‫הוא נואש לעשיית לצדק.‬
‫וולאס קיבל את שהגיע לו.‬
‫הוא לא היה אדם, אלא רעיון.‬
‫רעיון הרסני ומסוכן.‬
‫מסוכן כמעט כמו הרעיון שאתה מציע.‬
‫כל הברוסים אותו הדבר.‬
‫ג'ון...‬ ‫-אינך ראוי למדינה שלנו.‬
‫ואני נשבע שאעשה מה שיידרש‬ ‫כדי למנוע ממך להיות המלך שלה.‬
‫וכשאסביר לאדוארד את משמעות מכתבך הערמומי,‬
‫הוא יניח לולאה מעל ראשך,‬
‫ואת כתר סקוטלנד מעל ראשי.‬
‫הוא עמד לבגוד בך.‬ ‫לא הייתה לך ברירה, רוברט.‬
‫עלינו לספר ללמברטון. אני איש ארור כעת.‬
‫עם רוברט, לפחות יש לנו סיכוי.‬
‫הוא צריך להיות מוחרם, כפי שידרוש האפיפיור.‬
‫ואיפה זה ישאיר אותנו?‬
‫אם ננשל אותו,‬ ‫נהיה נתונים לחסדיו של אדוארד.‬
‫הישרדות הכנסייה הסקוטית נמצא בסיכון!‬
‫אף אחד לא מתווכח עם זה, אך אתה מבקש מאתנו‬
‫לתמוך ברוצח.‬
‫התשובה ברורה, לא כן?‬
‫אתה תתוודה.‬
‫ואני אמחל לך על רצח ג'ון קומין.‬
‫אם תנדור לתמוך בכנסייה,‬
‫אנו נתמוך בהכתרתך למלכנו.‬
‫זה חייב לקרות במהרה. בסקון.‬
‫סקון עלול להיות מסוכן,‬ ‫זה קרוב לחיל האנגלי בפרת'.‬
‫זה חייב לקרות בסקון, למען העם.‬
‫אנו צריכים לגיטימציה,‬
‫בעיקר עכשיו.‬
‫אז בסקון.‬
‫- לונדון, אנגליה -‬
‫- ויליאם וולאס פורע החוק -‬
‫נמאס לי מסקוטלנד!‬
‫רצח יריבו על אדמה מקודשת.‬
‫זה טירוף.‬
‫ידעתי שתיעב את ג'ון קומין,‬ ‫אך לא חשבתי שירחיק עד כך.‬
‫הוא יוכתר למלך‬ ‫לפני שהאפיפיור יוכל להחרים אותו.‬
‫מלך?‬
‫רוברט, אתה חושב שיעז?‬
‫כן.‬
‫מנה אותי להיות אחראי לזה.‬
‫אני יודע שאתה חושב שאיני מסוגל, אבא,‬
‫אך אני אהיה מלך,‬
‫יום אחד. זה יהיה מבחן.‬
‫ומה תעשה, בן?‬
‫אניף את דגל הדרקון, אבא.‬
‫הודיעו לוולאנס.‬
‫רוברט דה ברוס יוכרז פורע חוק.‬
‫כל אדם שייתן מכסה לו או לאנשיו‬
‫יוצא להורג ללא משפט.‬
‫בני יניף את דגל הדרקון.‬
‫קוד האבירות הגיע לקיצו.‬
‫פזיזותך תביא למותנו!‬
‫לא אם נעמוד זה לצד זה.‬
‫הבישופים מחלו לו.‬
‫ודאי גם אתם יכולים.‬
‫זה לא כל כך פשוט.‬
‫למה זה לא כל כך פשוט?‬ ‫-כי הבטחנו לאנשינו שלום.‬
‫לא היינו צריכים להיכנע.‬
‫לא הייתה לנו ברירה כי לא היה לנו מנהיג.‬
‫אולי כעת יש לנו.‬
‫בני קומין ובייליול לא יקבלו את זה.‬
‫בני בייליול קיבלו הזדמנות.‬
‫חשוב על מה שאתם עושה.‬ ‫-הגיע הזמן לשינוי.‬
‫מלקולם.‬
‫לא נסלח לו.‬
‫רוברט...‬
‫אני איתך.‬
‫גם אני.‬
‫מהרו. קדימה!‬
‫עלינו להיות זהירים בדרך לסקון.‬
‫כעת יש לנו אויבים בשני הצדדים.‬
‫אני מצטער...‬
‫שעירבתי אותך בזה.‬
‫אני מבינה.‬
‫ואני יודעת מהי חובתי.‬
‫תודה.‬
‫אהיה איתך כל העת.‬
‫בבקשה, אפשר לקחת אותו?‬
‫לא נוכל, אני מצטער.‬
‫שיימוס יטפל בו יפה.‬ ‫-בבקשה?‬
‫בואו נצא.‬
‫עצור! סכנה לפנינו.‬
‫תתכוננו.‬
‫מה רצונך?‬
‫עצור!‬
‫אמרתי, עצור!‬
‫אדוני,‬
‫אני ג'יימס, בנו של ויליאם דאגלס‬ ‫מדאגלסדייל.‬
‫אני מזהה בך את אביך.‬
‫באתי להישבע לך אמונים בתור המגן שלך.‬
‫הוא יכול להיות מרגל, נאמן לקומין,‬ ‫או אפילו אדוארד.‬
‫מה אתה באמת רוצה?‬
‫אני רוצה את שאדוארד גנב מאבי וממני.‬
‫אני רוצה את אדמתי.‬
‫אני רוצה את שמי בחזרה.‬
‫אם תיתן לי את זה,‬
‫אהיה נאמן לך לנצח.‬
‫רצחתי את ג'ון קומין במזבח.‬
‫כדאי שתכיר את האדם לו אתה מציע נאמנות.‬
‫אתה אדם טוב?‬
‫אני מנסה להיות.‬
‫זה מספיק טוב בשבילי.‬
‫אנו ברי מזל.‬
‫תוכל לרכב בעורף.‬
‫מי ייתן וזו תהיה המכה האחרונה.‬
‫הבא בתור.‬
‫הכתר שנכבש על ידי כל מלך סקוטי‬ ‫נגנב על ידי המלך האנגלי.‬
‫כמו גם אבני ההכתרה העתיקות שלנו.‬
‫אך עדיין נותר בסקוטלנד מעט זהב‬ ‫ואנשים טובים שיחשלו אותו.‬
‫יש לנו כתר.‬
‫יש לנו מלך שיחבוש אותו. השבח לאל.‬
‫אני מכתירה אותך,‬
‫רוברט ברוס, בן רוברט ברוס, בן רוברט ברוס.‬
‫בן איזבלה האנטיגדון, בת דייוויד,‬ ‫רוזן האנטינגדון,‬
‫בן הנרי, רוזן האנטינגדון,‬ ‫בן דייוויד, מלך הסקוטים.‬
‫אלוהים יברך את מלך הסקוטים.‬
‫הוד מעלתך.‬
‫אני חובש את הכתר‬
‫כסמל למחויבותי לשרת את העם הסקוטי.‬
‫תוארי הוא מלך הסקוטים.‬
‫לא של האדמה,‬
‫אך של האנשים.‬
‫בברבורים אלה,‬
‫אני נודר לנקום את העלבון הרצחני כלפי האל.‬
‫אני מתחייב בזאת, בשבועת אמונים‬ ‫לרוברט ברוס, מלך הסקוטים.‬
‫תודה, אדוני.‬
‫סקרינג'ר, ידיך כמו אבנים.‬
‫אלה כפות. אבי היה דוב.‬
‫גם אני, מתחייב בשבועת אמונים.‬
‫אנשיו של ולאנס מתאספים בפרת'.‬
‫כעת מתחיל המבחן האמיתי.‬
‫כן...‬
‫הוד מעלתך.‬
‫נבון מצדך להצטרף אלינו.‬
‫הרוצח הזה אינו המלך שלי.‬
‫ולא של אף אחד עוד זמן קצר.‬
‫הנסיך ושליחיו בדרכם,‬
‫חופשיים משלשלאות האבירות.‬
‫הם מניפים את דגל הדרקון.‬
‫כמלך הסקוטים,‬ ‫אני דובר בשם אומתנו הריבונית.‬
‫אני דורש שתשיבו את טירתנו בפרת'.‬
‫אני דורש שתשובו לארץ מולדתכם.‬
‫"מלך הסקוטים"...‬
‫רצחת את גיסי‬
‫והפכת את אחותי לאלמנה.‬
‫אני מצפה לקרב הזה.‬
‫נוכל לפתור את הוויכוח בדו קרב.‬
‫עכשיו.‬
‫אני מסכים.‬
‫אבל היום יום ראשון.‬
‫אני יודע שאינך מכבד ענייני קדושה,‬ ‫אך אני כן.‬
‫אז מחר.‬
‫מחר.‬
‫זו לא התוכנית, רוברט.‬
‫הבחור הוא חיה מזוינת.‬
‫אתה בטוח שזה רעיון טוב?‬
‫אני יכול לדאוג לעצמי.‬
‫מה יקרה אם יהרוג אותך?‬
‫לא כדאי שתחכה לנסיך?‬
‫הנסיך עשה את תפקידו כשהרים את דגל הדרקון.‬
‫אתה בטוח שזה רעיון טוב?‬
‫המלך הבהיר שעלינו לעשות כל שיידרש.‬
‫אנו מתמודדים עם פורעי חוק.‬
‫אין להם זכויות.‬
‫שוב לוקח את הכסף של כולם,‬ ‫ארצ'יבלד?‬
‫תרצה לשחק חמש אבנים, אדוני?‬
‫אולי אחר כך. תרחם עליהם.‬
‫מנוול שכמוך.‬
‫מצאת אותן, דרו?‬
‫כן, אדוני.‬
‫בחור טוב.‬
‫לא מצאתי כוסות ראויות.‬
‫וגם לא יין ראוי.‬ ‫-לא.‬
‫אבוי, אנו מלך ומלכת הכפר.‬
‫ומחר יבואו להפשיטנו מכתרינו.‬
‫לא.‬
‫יש לנו יותר מדי עבודה‬ ‫מכדי לאפשר לזה לקרות כעת.‬
‫לנו?‬
‫לנו.‬
‫"הכבשה באחו‬
‫והפרה בשדה התירס‬
‫במיטתו נשאר‬
‫תינוק שקט בבוקר‬
‫ער בלילה‬
‫שקט בבוקר‬
‫במיטתו נשאר‬
‫שקט בבוקר"‬
‫אם אמות מחר...‬
‫לא. לא נדבר על זה...‬
‫אם אמות מחר,‬
‫את שייכת למרג'ורי והיא שייכת לך.‬
‫עשי כל שתצטרכי.‬
‫את מבינה?‬
‫מה זה? רוברט?‬
‫מארב!‬
‫התכופפו!‬
‫עכשיו, בואי! בואי!‬
‫מרג'ורי, קומי.‬
‫מה קורה?‬
‫קומי, קדימה.‬
‫קדימה! התכופפי!‬
‫מרג'ורי, תחזיקי בי.‬
‫התכופפי!‬
‫ניל! עכשיו! זוז!‬
‫קח אותן לסוסים, זוז!‬
‫שחררו!‬
‫מרג'ורי, רוצי! קדימה, אני צריכה שתרוצי!‬
‫סוסים! הכינו את הסוסים!‬
‫חייל רגלים!‬
‫אנשי את'ול, אחריי!‬
‫קדימה, בני זונות!‬
‫קח אותם לקילדראמי. הלורד פרייזר הוא חבר.‬
‫אל תדאג, אח. הן יהיו מוגנות איתי.‬
‫בואו.‬
‫לורד פרייזר ייקח אתכן לצרפת.‬
‫אני רוצה שתיקח אותי.‬
‫לא.‬
‫ניפגש שם, אוקיי?‬
‫קח אותנו. אבא!‬ ‫-תהיי אמיצה. אני אוהב אותך.‬
‫בואי, מרג'ורי, שחררי.‬ ‫-שמרו אחת על השנייה.‬
‫מרג'ורי.‬ ‫-קח אותנו!‬
‫בואו, מהר.‬ ‫-אני אמצא אתכן.‬
‫אבא!‬
‫הסתערו!‬
‫ברוס!‬
‫זכרו את השם דאגלס!‬
‫דאגלס!‬
‫היסוגו! לכו אחורה!‬
‫ג'ון!‬
‫רוץ!‬
‫זוזו! קחו אותו מכאן!‬ ‫-זוזו! רוצו!‬
‫ברוס לא כאן!‬
‫הרגו את כל האסירים.‬
‫הראו לסקוטים מה קורה‬ ‫למי שנשבע נאמנות למלך החדש.‬
‫על הברכיים!‬ ‫-מה עם את'ול? הוא רוזן.‬
‫קח אותו ללונדון.‬
‫ולאנס, ממזר שכמותך.‬
‫המלך יתלה אותו על בגידה.‬
‫ופרסי, תפיץ את השמועה.‬
‫זהב למי שיוביל אותנו לרוברט דה ברוס.‬
‫אולי תגיד כמה מילים לגברים.‬
‫מה אגיד?‬
‫בוא נעלה אותם על סוסים.‬
‫ג'ון, נפצעת. דאנקן, בוא הנה.‬
‫תודה.‬
‫נוכל לרכב לאיילה, לביתי.‬
‫זה כל כך רחוק‬ ‫שאף אחד לא יחשוב לחפש אותך שם.‬
‫נוכל לגייס את אנשי האי. להצטייד מחדש.‬
‫רוברט?‬
‫מה אתה חושב?‬
‫אין לנו ברירה, נכון?‬
‫חמישים גברים כדי להילחם בצבא החזק בעולם.‬
‫רוברט!‬
‫לורד מקדוגל.‬
‫באתם להצטרף אלינו?‬
‫למה שנרצה לעשות זאת?‬
‫לא עוד מסים לכיסו של אדוארד.‬
‫לא עוד אנשים טובים שמתים‬ ‫במלחמות שלא שייכות להם.‬
‫נוכל לאחד את סקוטלנד.‬
‫נוכל להשיבה בחזרה.‬
‫יש לך אומץ, ברוס, אני מודה.‬
‫קומין היה בן דודי.‬
‫אינך מלכנו.‬
‫לורד פרייזר, הבאנו את המלכה.‬
‫הוד מעלתך...‬
‫בואו אחריי.‬
‫ברוכה הבאה לקילדראמי.‬
‫מרג'ורי, אמך גדלה כאן.‬
‫תוכלי לישון בחדר השינה שלה.‬
‫גברתי.‬
‫שרפו את הממזר!‬
‫זה מה שתקבלו על תמיכתכם‬ ‫ברוברט דה ברוס!‬
‫אם נרכב דרומה, ניתקל באנשיו של ולאנס.‬
‫בצפון, נשוב לאדמות של מקדוגל.‬
‫אם נחצה את האגם בסירות,‬
‫חופה של איילה נמצא בצד השני של הגבעה הזו.‬
‫כן, זה רעיון נהדר בתאוריה, דאגלס,‬ ‫אך יש יותר חורים מסירה.‬
‫הסירה הזו טובה.‬
‫לא ננטוש את הסוסים.‬
‫אנו זקוקים לאנשים, לא סוסים.‬
‫יואן, תארגן אספקה ככל הניתן.‬
‫ג'יימס, קח את הסוסים ליער.‬
‫אלכסנדר, בוא איתי.‬
‫עלינו להעלות כמה שיותר גברים על הסירה.‬
‫היימיש, ג'ון.‬
‫הסוסים ליער, עכשיו!‬
‫בואו נזוז.‬
‫נחזור לקחת אתכם.‬
‫עזבו את הסוסים ובואו אחריי ליער.‬
‫טוב מאוד, אלכס. נתראה בקרוב.‬
‫לא שווה את זה, הוד מעלתך.‬ ‫זה קטן מדי.‬
‫אנגוס!‬
‫תראה! מקדוגל!‬
‫בואו! שחו לסירה!‬
‫מקדוגל!‬
‫לסירות!‬ ‫-מקדוגל!‬
‫מקדוגל!‬
‫חסרי רחמים!‬
‫שמרו על החזית!‬
‫תמות, ברוס ממזר שכמותך!‬
‫לסירה!‬ ‫-מהר!‬
‫בואו לסירה!‬
‫היכנסו לסירה!‬
‫עלו לסירה!‬
‫קח את ידי.‬
‫בוא הנה. תפסתי אותך.‬
‫תודה, אחי.‬
‫אלכס?‬
‫לא!‬
‫אלכס!‬
‫לא!‬
‫אלכס...‬
‫יואן, אנו צריכים את המקום, בן!‬ ‫אנו צריכים את המקום!‬
‫אני מצטער, בן.‬
‫עלו לסירה!‬
‫ברוס! תחזור!‬
‫עלה!‬
‫חתרו!‬ ‫-חתרו!‬
‫קדימה! חתרו!‬
‫ולאנס.‬
‫לא חיכית לי.‬
‫תקפת בלילה, היה לך יתרון,‬
‫היה לך גורם הפתעה ועדיין איבדת אותם.‬
‫הקרב היה הצלחה.‬
‫מחצנו אותם ללא רחמים.‬
‫כמה הצליחו להימלט.‬
‫כולל דה ברוס.‬
‫מטרתך, מטרתנו,‬
‫הייתה לכידתו ונכשלת.‬
‫הסיירים שלי מחפשים אותו, הוד מעלתך.‬
‫והוצע תגמול.‬
‫אם לא נמצא אותו, ראשך בסכנה.‬
‫לורד באקן.‬ ‫-הוד מעלתך.‬
‫יש לך חדשות על ברוס?‬
‫לא, הוד מעלתך.‬
‫אשתו ובתו.‬
‫מרג'ורי, רכבנו על סוס במשך ימים,‬
‫את לא עייפה?‬
‫לא.‬
‫חיילים אנגלים מתקרבים. עלינו לזוז.‬
‫לכו לעצים, אשלח סוסים ואנשים, זוזו.‬
‫לורד פרייזר!‬
‫אנו יודעים שאתה מחזיק‬ ‫באשתו ובתו של דה ברוס.‬
‫הסגר אותן ונחוס על הטירה.‬
‫משכו!‬
‫הן לא כאן, הוד מעלתך.‬
‫שחררו!‬
‫אין צורך לשרוף אותנו.‬
‫אפתח את השער.‬
‫ניל, איפה רוברט?‬
‫הוד מעלתך, איני יודע.‬
‫איפה אשתו ובתו?‬
‫הן יצאו לטרנברי ביום שלישי.‬
‫הן יצאו לטרנברי ביום שלישי?‬
‫אליזבת!‬
‫איפה אחיך?‬
‫אני נשבע שאיני יודע.‬
‫אני נשבע שאני לא יודע.‬ ‫-לא.‬
‫דוד ניל!‬ ‫-אני נשבע!‬
‫ניל, אתה מאלץ אותי.‬
‫הוד מעלתך, אני נשבע! נשבע שאיני יודע!‬
‫מה את עושה?‬
‫לא, בבקשה, אני נשבע.‬ ‫-דוד ניל!‬
‫לא!‬
‫הסתכלי עליי!‬
‫לא!‬
‫לא, תפסיק!‬
‫לא, ניל!‬
‫איפה בעלך?‬
‫אנו לא יודעים.‬
‫רחם עלינו. אביך רודן, אך אתה לא.‬
‫את חושבת שאני חלש?‬
‫חמלה אינה חולשה.‬
‫אני ואבי חולקים את אותן תכונות פרט לאחת,‬
‫רחמים.‬
‫פרייזר.‬
‫אתה נראה כמו...‬
‫אדם בעל היגיון.‬
‫היכן דה ברוס?‬
‫אני באמת לא יודע.‬
‫תלו את שניהם.‬
‫שכולם יראו מה קורה‬ ‫למי שתומך בברוס פורע החוק.‬
‫קחו את הנשים לאנגליה, עקלו את אדמותיו.‬
‫אל תשאירו לו דבר.‬
‫לא!‬
‫להתראות.‬
‫לורד מקינון.‬
‫שמעתי שמועה שהמלכת את עצמך,‬
‫והנסיך קורע את סקוטלנד לגזרים‬ ‫בחיפושים אחריך.‬
‫באתי לבקש את תמיכתך.‬
‫אנשיי ואני תמכנו בוולאס בפאלקירק.‬
‫איפה אתה היית?‬
‫לא היה סיכוי בפאלקירק. אתה יודע זאת.‬
‫איך אוכל לתמוך באדם‬ ‫שמעולם לא ניצח בשדה קרב?‬
‫ממה ששמעתי, בקושי שרדת את מטוון.‬
‫עשו לנו מארב בחשכת הליל.‬
‫כמה לוחמים יש לך?‬
‫ארבעים.‬
‫אני עדיין מגייס אנשים.‬
‫אני מאחל לך הצלחה. באמת.‬
‫בחייך, לוקלן!‬
‫אני מכיר אותך מעל 25 שנה.‬
‫בבקשה, תן לנו כמה מאנשיך, אנו חלק מעמך.‬
‫באנו לבקש את עזרתך.‬ ‫-אנגוס! סיימת?‬
‫אני מאמין שתשנה את דעתך בבוא העת.‬
‫ואני אחכה.‬
‫בואו.‬
‫טוב לראותכם שוב!‬
‫היימיש, מה שלומך?‬
‫מה שלומך, בן?‬
‫הנה! יקירתי!‬
‫איפה לעזאזל היית?‬
‫אמרת שלושה שבועות, עברו ארבעה חודשים!‬
‫הרבה דברים קרו, אהובתי.‬
‫אנגוס.‬
‫אולי נתראה אחר כך.‬
‫זה רוברט?‬
‫מלכנו החדש.‬
‫כן.‬
‫ברוך הבא, הוד מעלתך.‬
‫טוב לראותך שוב, אניה.‬
‫בוא! נחמם ונאכיל אותך.‬
‫אדם אחד מוריד את הסוס.‬
‫ואדם אחד יוריד את האביר.‬
‫ואז יהרוג אותו.‬
‫נקודות חולשה מתחת לזרוע,‬
‫הצוואר... על הרגליים. ובמפשעה.‬
‫תתקרב לבת שלי שוב‬ ‫ואחתוך אותן ואשתמש בהן כפיתיון.‬
‫זה ברור?‬
‫מה אתה עושה, ממזר?‬
‫רוצה שאכסח לך את הצורה, דאגלס?‬ ‫-אתה יותר מתוק.‬
‫אתה חושב שזה מצחיק?‬
‫טוב. מי הבא בתור?‬
‫תודה לאל.‬
‫עליי לקחת את הילדה למנזר שלנו ללימודי דת.‬
‫רק את הילדה.‬
‫אה.‬
‫נכון שזה נפלא?‬
‫הנזירות ישמרו עלייך.‬
‫והן יטפלו בך היטב.‬
‫בואי, ילדה.‬
‫את באה?‬
‫לא.‬
‫לא, אבל...‬
‫כולנו נשוב הביתה בקרוב.‬
‫אני בטוחה בכך.‬
‫ואבא?‬
‫בואי. בואי הנה.‬
‫לא.‬ ‫-בואי, מרג'ורי.‬
‫אל תקשי עליי.‬
‫לא, אני לא רוצה ללכת.‬
‫לא.‬ ‫-מרג'ורי.‬
‫נתראה בקרוב. אני מבטיחה.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫לא. אני רוצה לחזור.‬ ‫-אני אוהבת אותך.‬
‫את תהיי בסדר.‬
‫שחררי אותי! לא, אליזבת.‬ ‫שחררי אותי. אליזבת!‬
‫הוד מעלתך.‬
‫זו... זו בתו האחרת של אנגוס.‬
‫הנה הוא מגיע. זה יהיה מעניין.‬
‫קילדראמי נפלה.‬
‫כל הגברים נשחטו.‬
‫אחיך נתלה, נשחט ובותר.‬
‫ואשתי? בתי?‬
‫שתיהן בחיים. נשבו על ידי הנסיך.‬
‫עלינו לחזור.‬
‫רצית להיות מלך. כעת אתה המלך.‬
‫זה המחיר שתצטרך לשלם.‬
‫ננצח רק אם תשרוד.‬
‫אתה חושב על נקמה?‬
‫אני מכיר את התחושה.‬
‫זה קורע את הנשמה.‬
‫אבל זה יכול לשמש גם כנשק.‬
‫גמרנו עם האצילות.‬
‫כעת נילחם כמו זאבים.‬
‫זה איאן. פתח את השער.‬
‫אתה מכיר אותו?‬
‫כן.‬
‫בוא, ג'יימס.‬
‫לורד ברוס.‬
‫הוד מעלתו.‬
‫הוד מעלתך.‬
‫איאן.‬
‫איחרת.‬
‫איפה היית?‬
‫כן, סליחה... הגלגל נפל. לקח זמן לתקנו.‬
‫כן, טוב, קדימה!‬
‫בוא נפרוק זאת לפני שישחטו את שנינו.‬
‫עצור!‬
‫ליד השער!‬
‫מה יש לך כאן?‬
‫דייסה.‬
‫אני אקח את זה.‬
‫קדימה, תביאי לי קערה.‬
‫כמובן.‬
‫אחריי!‬
‫תמות, ממזר שכמוך!‬
‫למדרגות! אחריי!‬
‫התחמשו!‬
‫שיימוס, אתה בסדר?‬
‫הוא מעלתך! טוב שחזרת.‬
‫לא נוכל להישאר. הם ידעו היכן אנחנו.‬
‫תצטרכו לבוא איתנו.‬
‫ניקח מה שנוכל ונשרוף את השאר.‬
‫אל תשאירו דבר לאויב.‬
‫שרפו את הכל!‬
‫כך נעשה זאת.‬
‫נרכב בחשאי.‬
‫נתקוף ללא אזהרה.‬
‫נכבוש את האדמה בחזרה, טירה אחר טירה,‬
‫נשמידם בדרכנו.‬
‫זה לא בהכרח אצילי, אך אני אוהב את זה.‬
‫שרפו אותה וקחו מה שתוכלו!‬
‫בואו נזוז!‬
‫רוברט, אדמתו של אבי נמצאת במרחק יום רכיבה.‬
‫אעריך זאת מאוד אם אוכל לכבושה בעצמי.‬
‫אתה יודע, אזדקק רק לשניים או שלושה איש.‬
‫קח חמישה.‬
‫ושמור על ריכוז.‬
‫כבר איבדתי שני אחים, לא אוכל לאבד עוד אחד.‬
‫כולם החוצה!‬
‫בהצלחה, בן.‬
‫זה ליום ראשון של הדקלים.‬
‫דאגלס!‬
‫פעם צפיתי מהחלון הזה,‬
‫באמי ואבי שעמדו בחצר הזו.‬
‫ואבי לחש באוזנה של אמי.‬
‫אני לא יודע מה אמר לה,‬ ‫אבל כנראה שזה היה מצחיק...‬
‫כי היא לא הפסיקה לצחוק.‬
‫הייתי שותה את המים האלה.‬
‫הרעילו אותם. זרקו את המנוול לבאר.‬
‫איפה קליפורד המזדיין?‬
‫הוא הצטרף לוולאנס, אדוני.‬
‫אז אראה אותו בקרוב.‬
‫חברים, אל תפחדו, הצטרפו אליי בבקשה.‬
‫לא!‬
‫בואו,‬
‫תיהנו מסעודת ראשון של הדקלים.‬
‫היא הוכנה עבור אויבכם.‬
‫היא שלכם כעת.‬
‫כמו כל מה שנמצא בטירתה של משפחתי.‬
‫אני בשירותו של רוברט ברוס, מלך הסקוטים!‬
‫הצטרפו אלינו בשחרור מולדתנו!‬
‫גם טירתו של סר ריצ'רד בסקוטלנד נפלה.‬
‫יתכן והאדם האחראי היה מטורף.‬
‫הוא חזר וצרח את אותה המילה...‬
‫דאגלס.‬
‫הוא טען שנלחם בשביל רוברט דה ברוס.‬
‫פורעי החוק ממשיכים לבזוז את טירותיהם,‬
‫והשמועה על הישגיו מתפשטת יחד עם תמיכת העם.‬
‫כמובן שישנם אצילים ששומרים אמונים לממלכה.‬
‫הבוקר...‬
‫התעוררתי...‬
‫רחצתי,‬
‫והלכתי מחדר השינה לאולם הגדול.‬
‫ובדרך, מעדתי.‬
‫ללא סיבה, רק...‬
‫איבדתי שיווי משקל.‬
‫טוב, גם אני מאבד את שיווי המשקל לפעמים.‬
‫בייחוד בבוקר, כשהגוף עדיין רדום.‬
‫תקוותי הייתה להזדקן,‬
‫ולא למות בשדה הקרב.‬
‫אך כעת אני רואה שהסכנה במוות טבעי‬
‫עלולה להיות שכיבה במיטה,‬
‫וחשיבה על כל הדברים שנותרו...‬
‫ללא מעש.‬
‫אל פחד, אבי. לא נאכזב אותך בשנית.‬
‫טוב, הצלחת לכלוא כמה נשים.‬
‫הבחורים הצרפתים האלה היו בצינוק.‬ ‫הם מעוניינים להצטרף.‬
‫הצרפתים תמיד מתקבלים בברכה.‬
‫תודה, הוד מעלתך.‬
‫זה נכון?‬
‫אתה מלך הסקוטים?‬
‫בהחלט, חוצפן מחורבן קטן.‬
‫היי.‬
‫לך לספר לחבריך שאנו הולכים להשיב את ארצנו.‬
‫כן, אדוני. בוא, ארתור.‬
‫זה באמת המלך?‬
‫רוברט.‬ ‫-כן.‬
‫הבאתי עוד אנשים.‬
‫דרו!‬ ‫-הוד מעלתך.‬
‫טוב שחזרת, בן!‬ ‫-מצאנו אותם בדרך.‬
‫חשבנו שאתם מתים!‬
‫הם ניסו לארוב לנו.‬
‫יש לי משהו בשבילך, אדוני.‬
‫הצלחתי לקחת את זה ממטוון.‬
‫קום.‬
‫שמור על זה בשבילי.‬
‫עשית עבודה טובה עד כה.‬
‫אשמור עליו בחיי.‬
‫טוב שחזרת.‬
‫זה בסדר.‬
‫הכל בסדר, אליזבת.‬
‫אתם כאן.‬
‫הכל בסדר. זה בסדר.‬
‫אליזבת.‬
‫היי רגועה. היי חזקה. הסתכלי עליי.‬
‫הסתכלי עליי.‬
‫אני מכיר אותך כל חיי.‬
‫אבי מעניק לך הזדמנות זו‬
‫כי את בת סנדקותו. זה ברור?‬
‫אנו אסירי תודה, הוד...‬ ‫-מרגרט, תודה.‬
‫כעת, אליזבת, עלייך לוותר על תואר המלוכה,‬
‫הנישואים יבוטלו.‬
‫מה...‬
‫חתמי.‬
‫איחודכם מעורר הרחמים היה הצגה.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫את עושה את הדבר הנכון. אל תבכי.‬
‫בואי, בואי כעת.‬
‫רוברט ימות בקרוב‬ ‫ותוכלי לשוב הביתה, למשפחתך.‬
‫אם הוא ימות בקרוב אז מדוע...‬
‫למה להכריח אותי לזנוח אותו?‬
‫הוא ממשיך לפלוש לכאן,‬
‫נכון?‬
‫למה את צוחקת עליי?‬
‫הייתי אדיב!‬
‫נתתי לך הזדמנות לגאול את עצמך!‬
‫עכשיו תחתמי!‬
‫אליזבת, בבקשה.‬ ‫-אדוני, אני מתחנן.‬
‫החזיקי את הנוצה בידך. עכשיו חתמי.‬
‫חתמי.‬ ‫-חתמי.‬
‫לא אוכל.‬
‫שומרים.‬
‫לא. אדוני.‬ ‫-אליזבת...‬
‫לא!‬ ‫-לא!‬
‫הפסיקו!‬ ‫-לא!‬
‫הורידו אותה.‬
‫חכו!‬
‫הגיע הזמן לצאת לשטח פתוח.‬
‫צבאם. הצבא שלנו.‬
‫כן.‬
‫הם ישמידו אותנו.‬
‫אין לנו סיכוי נגד חיל הפרשים שלהם.‬
‫אנגוס צודק.‬
‫אם נתמודד עמם פנים מול פנים,‬
‫בשדה הקרב, הם ירכבו ישירות אליך.‬
‫שירכבו.‬
‫נהיה מוכנים.‬
‫נהיה כמו העכביש ורשת הקורים.‬
‫עדיף לחכות, רוברט.‬
‫להתחזק.‬ ‫-לא.‬
‫סיימתי לברוח ונמאס לי להתחבא.‬
‫נתגרה בהם עד שיבואו בעקבותינו.‬
‫פשיטה על טירתו של הרוזן הרפורד בלוכמייבן‬ ‫על ידי רוברט דה ברוס‬
‫וחמישים איש.‬
‫התקדמו.‬
‫זה בסדר.‬
‫המלך!‬
‫עצרו!‬
‫אם אמות,‬ ‫עליך להרתיח את גופתי ולשאת עצמותיי‬
‫לכל קרב...‬
‫נגד הסקוטים, עד שראשו של רוברט דה ברוס‬ ‫יהיה נעוץ על יתד אנגלית.‬
‫אתה מבין?‬
‫בעונג רב, אדוני.‬
‫תבטיח לי.‬
‫אני מבטיח.‬
‫אתה יודע,‬
‫אף פעם לא הצלחתי לדמיין אותך‬ ‫מוביל צבא אל הקרב...‬
‫רוכב על סוסך לקול התופים,‬
‫מסכן חייך למען כבודה של ממלכת אנגליה...‬
‫אף פ...‬
‫אבא, אתה זוכר,‬
‫כשהייתי ילד...‬
‫והיית מכה אותי?‬
‫אף פעם לא בכיתי כי ידעתי שזה הפחיד אותך.‬
‫המחשבה שהייתי חזק ממך.‬
‫והאמת היא,‬
‫שזה נכון.‬
‫תמיד הייתי חזק ממך.‬
‫ובקרוב כל העולם יידע זאת.‬
‫אוודא שזה יקרה.‬
‫קברו אותו כאן.‬
‫לא נכבד את בקשותיו?‬
‫לא.‬
‫עליך לכבד את בקשתי.‬
‫קדימה לסקוטלנד!‬
‫נראה שקיבלת את הקרב שרצית, רוברט.‬
‫חזור הביתה!‬
‫האנגלים באים!‬
‫הם יכבשו את מולדתנו...‬
‫אך אינם מכירים את מולדתנו.‬
‫כאן. זה המקום.‬
‫זה האורך הנכון?‬
‫כן, זה יספיק.‬
‫קחו אותם לשם וחדדו אותם.‬
‫אמי אמרה שאתה חייב להחזיר את זה.‬
‫אני מבטיח שאחזיר.‬
‫יש לי בת בגילך. אני בטוח שתחבב אותך.‬
‫איפה היא?‬
‫הלוואי וידעתי.‬
‫"לפעמים קוראים לי ג'יימס‬
‫ולפעמים קוראים לי ג'ון‬
‫וכשאני על דרך המלך‬
‫שמי הוא דניאל הצעיר‬
‫אני שר..."‬
‫הם באו להילחם בשם הוד מעלתו.‬
‫הוא כאן?‬
‫בואו למטה.‬
‫נשמח לעזרתכם.‬
‫בואו.‬
‫ברוכים הבאים.‬
‫חכו עד שתנסו את נקניק הדם שלי.‬
‫פנו את הדרך.‬
‫עצור!‬
‫הכפפה הזו...‬
‫שייכת לרוברט דה ברוס,‬
‫מלך הסקוטים.‬
‫אתם רואים את הגבעה ההיא?‬
‫זו גבעת לאודון.‬
‫נילחם בכם למרגלותיה מחר.‬
‫האנשים האלה...‬
‫נראה שעדיף לשנינו‬ ‫אם הקרב הזה יסתיים במהרה.‬
‫זה יקרה.‬
‫יש לנו 3,000 פרשים.‬
‫כן. למחלקה שלי תהיה מטרה אחת...‬
‫האדם שכשלת בלכידתו.‬
‫כמה אנחנו כעת?‬
‫כמעט חמש מאות, אני חושב.‬
‫לא נוכל להשתוות לכוחם,‬
‫אז אפילו לא ננסה.‬
‫נשאיר הסוסים מאחור,‬
‫ונשתמש באדמה לטובתנו.‬
‫נשמור על המרכז בכל מחיר,‬
‫ונכפה עליהם לסגת לאגפים.‬
‫זה פשוט.‬
‫בעזרת האל, זה יספיק.‬
‫הוד מעלתך.‬
‫סלח לי.‬
‫לא הייתי צריך לפקפק בך.‬
‫כמה אנשים יש לך?‬
‫אנחנו ארבעים.‬
‫אתם כאן עכשיו.‬
‫זה מה שחשוב.‬
‫תודה.‬
‫הצטרף אלינו, בבקשה.‬
‫שמעת שהמלך אדוארד לא שרד את המסע?‬
‫כן. יתכן שבנו הוא האויב המסוכן מביניהם.‬
‫הנה, תאכל.‬
‫זכרו זאת!‬
‫האנשים שבהם נילחם היום‬
‫נשבעו אמונים לרוצח חסר אמונה!‬
‫שלא יהיו טעויות,‬ ‫מטרתו הבאה היא לכבוש את אנגליה שלנו.‬
‫אני יכול לדבר על אלוהים,‬
‫אך אין לו מקום היכן שמועדות פנינו.‬
‫אני יכול לדבר על כבוד,‬
‫אך אתם כאן.‬
‫אתם יודעים מספיק על כבוד.‬
‫אני מכיר את כולכם כגברים,‬
‫אבל היום...‬
‫היום אנו חיות.‬
‫תלחמו למען האל, למען כבוד,‬ ‫למען המדינה, למען המשפחה,‬
‫למען עצמכם, לא אכפת לי, כל עוד תילחמו!‬
‫כבשו את היום!‬
‫חכו לפקודתי!‬
‫החזיקו!‬
‫עכשיו! זוזו!‬
‫הכינו חניתות!‬
‫מוכנים! עכשיו!‬
‫זו מלכודת!‬
‫קשתים!‬ ‫-שחררו!‬
‫מצאו דרך אחרת לעבור!‬
‫קדימה!‬
‫הם שולטים במרכז!‬
‫מהשורות! תאגפו!‬
‫בואו אחריי!‬
‫תאגפו!‬
‫מה הוא עושה?‬
‫ולאנס!‬
‫יש כאן ביצה! תעברו דרכה! בכל דרך אפשרית!‬
‫היזהרו מהביצות!‬
‫קדימה!‬
‫קליפורד!‬
‫אתה יודע מי אני?‬
‫מה שמי המזוין?‬
‫דאגלס.‬
‫כן!‬
‫שחררו!‬
‫ברוס!‬
‫מנוול שכמוך!‬
‫תקפו!‬
‫מצאו את ברוס.‬
‫עקפו את הביצות!‬
‫הם תקועים!‬
‫שמרו על מבנה!‬
‫יש כאן אדמה יציבה!‬
‫לא!‬
‫תמשיכו! תרסקו אותם!‬
‫לסגת! לא נוכל לנצח כאן!‬
‫לסגת!‬
‫ברחו! הצילו עצמכם!‬
‫לסגת!‬
‫הקרב אבוד!‬ ‫-לסגת!‬
‫רוברט!‬
‫הצילו!‬
‫שאהרוג אותו, הוד מעלתך?‬
‫הצילו!‬
‫עזרו לי!‬
‫הצילו!‬
‫- הקרב בגבעת לאודון‬ ‫היווה נקודת מפנה במאבקו של רוברט -‬
‫- להשבת ממלכת סקוטלנד. -‬
‫- ג'יימס קיבל בחזרה את אדמות משפחתו. -‬
‫- אויביו פחדו מפניו, ידוע בתור‬ ‫"דאגלס השחור". -‬
‫- אנגוס המשיך להילחם לצד מלכו. -‬
‫- הוא ומשפחתו היו לאדוני האיים. -‬
‫- נסיך ויילס הוכתר למלך אנגליה‬ ‫אדוארד השני. -‬
‫- שנים לאחר מכן‬ ‫הוא נרצח על ידי אציליו. -‬
‫- אליזבת שוחררה בחילופי אסירים. -‬
‫- היא ורוברט התאחדו וגידלו משפחה. -‬
‫- שלוש-מאות שנים לאחר מכן צאצאו של רוברט‬ ‫ג'יימס הרביעי ירש את הכתר האנגלי -‬
‫- והפך למלך סקוטלנד וגם אנגליה. -‬
‫איפה מרג'ורי?‬
‫היא ממתינה לך.‬
‫ברוכה הבאה, הוד מעלתך.‬
‫הבאתי לך משהו.‬
‫מלכתי.‬
‫תרגום כתוביות: שלומית בכר‬