Morwenno!
Potřebuju Morwennu.
Počkej na mě.
-Ptáčku! -Jdi pryč, Perkine.
Když si pomyslím, že jsem tě sotva před čtrnácti dny koupala. Takové škody!
Stavění chalupy není nic pro mladou dámu.
Morwenno, pustila jsem prasata a nestydím se za to.
Čeká je jen porážka.
A já nedovolím, aby zvířata žila v zajetí jako já.
Ty jsi ten nejlépe živený zajatec, jakého znám.
Každopádně mě teď tíží něco mnohem palčivějšího.
Perkin mi řekl, jak se dělají děti,
a já se obávám, že zhynu odporem.
Dříve či později ses to musela dozvědět.
-Je ti 14. -Morwenno!
Mám se s tím prostě smířit?
Muž vezme rozžhavený pohrabáč, rozžhavený,
strčí mi ho do nosu, dokud v něm nebude dostatečný prostor pro celý palec,
a pak mi nacpe semínka do mozku.
Ta mi krkem proniknou do břicha,
kde na devět měsíců zakoření, než mi vypadnou ze zadku. Ne!
Ne...
Já toho Perkina zabiju.
Zabiju ho, Morwenno, a bude krvácet víc,
než kdybych mu strčila bodec do...
Svaté kosti! To jsem já, Ptáček.
Jsem dcerou lorda Rolla...
41 LET - ČASTO MARNIVÝ OBVYKLE OPILÝ - VŽDY CHAMTIVÝ (ŘÍKÁM JÁ)
...a lady Aislinn.
36 LET - MOUDRÁ NA DUCHU A KRÁSNÁ VE TVÁŘI (ŘÍKAJÍ VŠICHNI)
Svěřenkyní chůvy Morwenny.
NIKDO NEVÍ, KOLIK JÍ JE! ODBORNICE NA SLÍDĚNÍ, POHLAVKY A CHRÁPÁNÍ!
Sestrou mnicha Edwarda...
MNICH EDWARD
21 LET ZÁBAVNĚJŠÍ NEŽ VĚTŠINA MNICHŮ
...a ohavného Roberta.
ROBERT - 17 LET ZKRÁTKA DĚSNÝ A VELMI OŠKLIVÝ
-Dej mi pokoj, Ptáčku. -Jsi tykev.
Fajn.
Z vesnice Stonebridge v hrabství Lincoln
v Anglii a v rukou Božích.
Ptáčku!
Obleč se, neodmlouvej
Na nohy boty si dej
Na hlavu klobouk patří
Knoflík zapni, raz dva tři
A kamarádkou Perkina, mé spřízněné duše.
PERKIN 14 LET
SPÍ NA SENĚ - NAVZDORY KULHÁNÍ RYCHLE BĚHÁ - STRAŠNĚ PRDÍ
Ačkoliv je to jen pasák koz, má laskavé srdce a moudrého ducha.
I když je bolestně postižen větry ve střevech.
A je to.
Čtrnáctého srpna: Opět jsem zašmodrchala přízi.
Takové mučení!
Jemně.
Než příst jako dáma, to se radši nechám sežrat vzteklým drakem.
No tak! Jak jsem ti to ukázala.
Ne!
-No vida. -Ne!
Díky Bohu jsem velmi mazaná.
To je většina dívek, ale nedostává se jim náležitého uznání.
Mám však skvělou novinu.
Uzavřela jsem s matkou dohodu.
Mohu zanechat předení, té nejotravnější činnosti,
pokud budu psát tento deník pro svého bratra mnicha Edwarda.
V dopisech píše, že věří, že mi to pomůže stát se méně dětinskou a učenější.
Takže to, co následuje, je moje kniha:
Kniha Kateřiny: Hodné ptáče jménem Ptáček.
Zlatý náramek pro mou zlatou lady.
Mlékařka Meg je má drahá přítelkyně,
když přestane dělat pukrlata a říkat mi „milostpaní“.
MEG - 18 LET SLIČNÁ TANEČNICE - CHROCHTAVÝ SMÍCH
To je seno?
Vážím si toho gesta. Je překrásný.
Což znamená: „Můj otec je zvíře.“
Což jsou zřejmě nejlepší slova, jaká jsem se kdy naučila.
Máš štěstí, že tvůj otec je mrtvý.
Ptáčku?
Ještě jsem se z toho úplně nevzpamatoval.
K mým největším vášním patří vyhýbání se povinnostem.
Do toho. Ano. Tentokrát udeř silněji.
Ale ne moc silně.
Kritizování otcova příšerného šermování.
Pozor na moje květiny! Ne, nešlapej na ně!
Nemůžeš jít po pěšině?
-Jdi po pěšině. -Žádnou nevidím.
Narušování stavby chalup.
Páchání neplechy ve vsi.
Ukradla jsi mi kuře!
A poslouchání za dveřmi, za kterými bych poslouchat neměla.
A jak se to stalo, Finneasi?
Koneckonců jste placen, abyste takovým věcem předcházel.
V podstatě jste mě ignoroval, můj pane.
Rozmařile a bez výčitek jste utrácel.
Nesmysl. Tolik jsem utratit nemohl.
Uveďte mi příklad výdajů,
které nebyly nezbytně nutné pro přežití mé rodiny.
Vážně?
Můj tygr dorazil.
Je mrtvý.
Cesta ze Sibiře byla drsná, můj pane.
-Třeba jen spí, otče. -Vždyť nedýchá, ty moulo.
Možná trochu vody?
Mám žít jen o chlebu, vodě a tlachání jako nějaký venkovan?
-To chcete? -Jdi! Ticho!
Nech toho, pse!
Pusť mě.
Kdybyste byl, můj pane, schopen zajistit výnosný svazek
-pro vaši jedinou dceru... -Výnosný svazek?
...byla by to příležitost, jak zmírnit nahromaděný dluh.
-Pro Ptáčka? -Ano.
-S mužem? -Ano.
Ne, ne, ne. Je nechutná. Krůček od malomocnosti.
Jdi pryč, jdi pryč.
Možná nemáte peníze, ale vaše žena má titul
-a dala vám ho... -Nedala mi ho.
Vysloužil jsem si ho.
Existuje spousta mužů dost pošetilých na to, aby vyměnili své bohatství
za titul lorda.
Vaším úkolem je ho najít.
Ne, určitě musí existovat jiný způsob. Že ano?
Je to má jediná dcera.
A tohle je vaše jediné panství.
Můj pane.
Něco se děje.
Nazdar.
Cítím, jak mě otcovy oči pronásledují, kamkoliv se hnu.
Prohlíží si mě jako chovného býka.
Kolik ti vlastně je?
Mám 14 let.
Div že se mi nechtěl podívat na kopyta.
-A máš všechny svoje zuby? -Až na jeden.
Rozhodně jsi dobrý jedlík.
Jakou barvu mají tvoje vlasy, když jsou čisté?
Když jsou čisté?
-Myslím, že modrou. -Výborně.
-Rád jsem tě viděl. -Nápodobně.
Můžeš jít za svým kozím přítelem.
Co se to tu chystá?
Čtrnáct. To není... To není málo.
Umírám.
Je to očividné.
Co ti zase Perkin napovídal, ty husičko?
Ve jménu Otce, Ptáčku.
Musím se rozloučit a zachovat si dobrou náladu.
Odejdu statečně a s Bohem v srdci.
Mou brož dej prosím mé budoucí sestře.
A mou Bibli mému bratru Edwardovi.
A vyřiď mu, že mě mrzí, že jsem pokydala stránky pudinkem.
Morwenno, ta krev mi vytekla ze zadku.
Ze zadku?
Pro lásku Boží.
To je z toho druhého otvoru, Ptáčku.
Jakého druhého otvoru?
Jsou to měsíčky.
Dáma v červeném.
Takže splníš svou povinnost a porodíš svému muži děti.
V tom případě uteču, daleko.
Ukradnu mu brnění a stanu se rytířem.
Vezmu si koně a kočár a o půlnoci pojedu...
Oblečená jako rytíř, nebo jako dáma, krev stejně přijde.
Je z tebe žena, Ptáčku.
Žena?
Nejprve uděláme vložku.
Obtočíš hadr kolem ruky, ať je hezky silný.
Tohle je pěkná vložka, kterou si dáš do kalhotek.
Podrž to.
-Ty patří otci? -Ne.
-Tohle jsou tvoje kalhotky. -Moje kalhotky?
A tohle... Dej mi tu vložku.
Takhle, přímo mezi nohy.
Zachytí všechnu krev, abys ji neměla na oblečení.
Zvládneš to?
Ano, zvládnu, Morwenno.
Nech toho.
-Buď opatrná. -Vždyť jsem.
Vezmeme mátu, ta tomu dodá příjemnou chuť.
Pampeliška, samozřejmě ne květ, je výborná na křeče.
Alfe, ty jsi dal Wendy na hlavu máminy spoďáry?
-Ahoj. -Ten Perkin.
Co to zase dělá, obléká hospodářská zvířata?
Na jehně patří mátová omáčka, ne klobouk.
Ze všech těch bylin, které jsme nasbíraly,
uděláme čaj do tvého oblíbeného hrnku.
-Je to můj oblíbený hrnek. -Je to tvůj oblíbený hrnek, já vím.
Promíchej, napij se a bolest zmizí.
Co to děláte?
Je zvykem zaklepat, Ptáčku.
I když pravda, ve veřejných domech, které navštěvuješ, asi ne.
Ve veřejném domě jsem nikdy nebyla. Mami, on lže.
Nelžu, drahoušku. Žertuju. To je rozdíl.
I když onehdy v noci jsem tě tam viděl, nebo ne?
Mluvila jsi hrubě a pila pivo. Prala se s venkovany.
-Velká rvačka, ne? -Mami.
V tuto chvíli bych si přála, aby šprýmaři opustili můj pokoj.
-Ráda bych si odpočinula. -Ještě jeden žert, než půjdu.
Co řekl papež staré kryse?
-Co? -Co?
Co řekl papež staré kryse?
O čem to mluvíš?
-Ten žert. -Zbláznila se?
-Papež a stará krysa. -Jaký papež?
-Jaká stará krysa? -Otče...
Ach ano.
-Mami. -Ptáčku.
Něco ti musím říct. Je to opravdu vážné, takže...
-Mami, jsi v pořádku? -Ano.
To jen dítě kope.
Co jsi to chtěla říct, zlato?
Možná teď není vhodná chvíle, asi s tím počkám... navěky.
-V Rutherfordu dnes někoho oběsí. -Oběsí?
-A já jsem si říkala... -Ani náhodou.
-Robert chodí na všechny popravy. -Ty nejsi Robert.
A navíc dnes přijedou Sidebottomovi.
Je tvůj nejoblíbenější den v měsíci. Pojď ke mně, dítě.
Pojď si odpočinout se svou znavenou matkou.
Je tak hezké mít tě nablízku, drahoušku.
Jsem tak unavená. Pořád jsem tak unavená.
Vlastně ani ne tak unavená jako...
-Za rok? -Za rok.
Jiný jsem nenašla. Už jedou.
Dnes přijíždí Aelis, moje nejdražší kamarádka.
-Vidíš to? -Jo.
AELIS - 16 LET - NEJKRÁSNĚJŠÍ DÍVKA V HRABSTVÍ A MÁ NEJLEPŠÍ KAMARÁDKA
-Máš slabé pravé oko. -Ano.
Tak použij levé.
Pomalu, pomalu.
Neohrabanci. Teď mám...
A když vidím její tvář, slyším ptáky a pískot.
Vidím stuhy a vidím květiny.
Ach, Aelis.
LORD GIDEON SIDEBOTTOM 81 LET
NEJSTARŠÍ MUŽ VE SVÉ PROVINCII NEJSTARŠÍ OTEC V ANGLII
Bože, bolí mě každá kost v těle.
SPÁVÁ V BRNĚNÍ
Bolí mě mysl.
-Ptáčku, tolik ti vyrostly vlasy. -Já vím.
-Jsou překrásné. -Ptáčku?
Musíš mě nějak varovat,
protože z pohledu na tvou tvář se mi chce...
Chce se mi...
-Ahoj Roberte. -Lady Sidebottomová.
Aelis, vždy tě moc rád vidím.
Vypadáš dosti zrůžověle.
Sám vypadáš dosti růžově.
Dej nám pokoj.
Potřebujete doprovodit po zahradě, dámy? Může být velmi nebezpečná.
Odejdi, ty obchodníku se smrtí. Jdi!
A růže jsou nádherné...
-Naprosto úžasné. -...tuto sezónu. Motýli.
Nesnáším motýly.
Už jsme dostali pět nebo šest nabídek k sňatku.
Samí vážní zájemci.
My jsme dostali... devět...
Některé z těch dopisů jsou extrémně květnaté.
Ale mě nezajímá, jestli jsou to básníci.
Zajímá mě, jestli za mou dceru zaplatí
zlatou... cihlou.
Samozřejmě.
-Vítejte ve Stonebridge, lady Aelis. -Máš buchty.
To mám. Mívala jsem víc buchet a koláčů.
-Ale teď jsme chudí. -My nejsme chudí.
Přesto není v našem panství nic k snědku,
protože tatínek před měsícem vykázal pekaře.
-Proč? -Řekl, že si s mou nevlastní matkou
vyměňovali toužebné pohledy.
Díky. Díky.
Má paní, slibuji, že si nezkazím chuť k večeři.
Je mi u kozího zadku, co zkazíš, Aelis.
Berenice. Berenice.
Už nikdy neopouštěj družnou společnost, když hovořím. Já...
Chystal jsem se říct něco velice důležitého.
LADY BERENICE SIDEBOTTOMOVÁ 25 LET
Já chodím, kam chci...
ODDANĚ PÍŠE VÁŠNIVÉ SONETY ODDANĚ NENÁVIDÍ SVÉHO MANŽELA
...a říkám, co se mi zlíbí!
Píše tu nejtragičtější poezii.
Víš, že mou nevlastní matku přivezli na naše panství z Gaskoňska?
Z Gaskoňska?
Nejdřív lodí a pak kočárem.
Trvalo to mnoho nocí a nikdo jí neřekl, kam jede.
A pak na ni čekal můj otec.
Dal poslat pro manželku den poté, co moje matka zemřela.
Muži jsou hrozní pokrytci.
S tebou bych ráda jela kočárem, Aelis.
Jak bychom uprchly?
Ukradneme rytířskou zbroj nebo mnišské roucho. Nebo...
-Nevím. -Kam bychom jely?
No... Strýček George mi píše z křížových výprav.
-Takže bychom... -Strýček George?
Strýček George. Strýček George.
-O nikom jiném nemluvíš. -Ano.
Protože brzy přijede, Aelis. Je to můj nejoblíbenější strýček.
-Je to tvůj jediný strýček. -Ano.
Hej.
Zanedlouho budeme na vdávání, a tak musíme absolvovat lekce pro dámy.
Moje dvě nejméně oblíbená slova spojená do jednoho hrozného výrazu.
Jemně, mladé dámy.
Jemná ruka hraje uklidňující melodii.
Sestra Cornethia se ve mně pokouší vzbudit cit pro hudbu, zbožnost a půvab,
pro případného nápadníka.
Připadají nám naše lekce tak vtipné? Zdá se mi, že tu jde o nějaký žert.
Ne.
Ale zjistí, že nemá snadný úkol.
Kéž nám Pán prokáže milost.
Můj pane.
Chci se setkat s miminkem.
Ptáčku, jdi kvůli mámě.
Kateřino, no tak. Musíš do postele.
-Jak to, že on se s ním může setkat? -S tím miminkem se setká jen Bůh, Ptáčku.
Nikdy si nezvyknu na miminka, která se rodí mrtvá.
A moje srdce nikdy nepřestane bolestně toužit, aby žila.
Nadále schovávám své hadry, aby ze mě otec
neudělal manželku a matku.
A budu je schovávat dál a dál...
navěky.
Obvykle navštěvuje Edwarda v opatství matka,
ale stále ještě krvácí po porodu, a tak posílá mě.
Jsme teď příliš chudí na to, abychom mnichům nabízeli koláče.
A tak přivážím jen sebe.
Vždycky jsem si představovala, že Edward žije mezi bohabojnými starými blázny
a zatuchlými staříky, kteří si tisknou Bibli k hrudi.
Počkat. Tohle jsou mniši?
Proč mi to nikdo neřekl?
Jsem tak zmatená tím, o co tady Bohu jde.
-Edwarde. -Kateřino? Promiň.
Co tady děláš?
Jsem na návštěvě u starého přítele.
Slez z Ježíše.
Kateřino!
Nedívej se na mě tak.
Buďte zdrávi, pánové.
Kateřino!
Jak jsem mohla vědět, že spanilé mladé dámy mnichy duchovně ohrožují?
Ty ohrožuješ jen sama sebe.
Uzdravuje se matka?
Na těle, ne-li na duchu.
Náš humpolácký otec tomu moc nepomáhá.
Víš, co mi připadá ještě horší než ta bolest, kterou trpí?
Fakt, že si musí neustále dělat starosti o nás.
Být matkou je hrozná práce.
Ptáčku, nešermuj prosím naším ukřižovaným spasitelem.
Nemáte tu žádnou lepší zábavu?
Třeba posvátný meč k pobíjení pohanů.
Žádný meč v dohledu.
Nevěřím ti. Kdybych byla kluk, ukázal bys mi ho.
Všichni nechávají kluky dělat všechno.
To je taková nuda, Edwarde.
Nudí se jen hloupí ptáčci.
-Ty nejsi hloupá, že ne? -Samozřejmě že ne.
Jak ti jde čtení a ten deník, kterým jsem tě zaúkoloval?
Píšu si do deníku každý den a čtu Bibli pořád dokola.
Znám všechny důležité modlitby zpaměti.
Vlastně pro tebe něco mám.
Dárek.
Paráda. Kniha.
Teď, když jsem upoutal tvou pozornost, možná si ji opravdu přečteš.
Je to Kniha svatých, každý den jiný svatý.
Slib mi, že budeš číst.
A číst a číst a zase číst.
A taky psát.
Znát svůj vlastní příběh bude tvoje spása.
Slibuju.
Možná bych já mohla být světicí.
Tak pro začátek, věřím, že světci pomáhají svým chůvám s praním.
Proč Edward chce, abych si přečetla tuhle knihu?
Plnou cizích lidí a jejich strastí.
Svatí jsou akorát troubové, se kterými se nikdy nesetkám.
Alespoň se stanu odbornicí na jejich hrůzné způsoby smrti,
které jsou tak nelibé, že se mi děsně líbí.
Co znamená „defenestrace“?
Šestnáctého října: Mise vstříc slávě.
Nechci být dámou, tak co třeba světicí?
Dobré nebe, Ptáčku, obuj si boty.
Nemůžu.
Pokud mám být světicí,
musím něco obětovat.
Máš nějaké další veselé plány na tohle odpoledne?
Vlastně ano, odepírám si buchty.
Taky budu spát s hřebenem pod zády,
protože musím napodobit svatou Blandinu,
která byla sežehnuta, zavřena do rozpálené bedny
a předhozena divokému jelenovi, který ji svými parohy odhodil do vzduchu.
Bohužel byla zabita dýkou.
Tebe čeká dýka, jestli si neobuješ ty proklaté boty, Ptáčku.
Morwenno.
Nemůžu uvěřit, že tohle musím s dobrou náladou snášet měsíc co měsíc.
Radši bych se každý měsíc vykoupala v hovínkách nebo zápasila se lvem.
Zápasit tak se lvem.
-Vyčítáš mi, že chci, abychom měli radost? -Pořád samé špatné zprávy...
Abys ty měla radost?
Za posledních šest let jsme přišli o šest dětí.
Rollo, proč jsi mi neřekl, že nemáme peníze?
Chci jen být tvá partnerka, stát po tvém boku jako lady tohoto panství.
Protože lady potřebuje svou zahradu.
Potřebuje stříbrné nitě.
Potřebuje jablka a pečeni.
A já se musím postarat, aby tato rodina neupadla do naprosté chudoby.
A Ptáček je naší jedinou měnou.
Takže máme vážné potíže.
Perkine?
-Ano, Ptáčku? -Co si myslíš o líbání?
Co si myslím?
Třeba to není tak odporné, jak jsme si mysleli.
Bože, nech toho! Je to slizký!
Poběž.
-Co vůbec chceš? -Dobré zprávy z Kentu,
kde je počasí příjemnější než hedvábí z Kašmíru,
rozložené na stole pro dvacet.
Mohu se zeptat, kde je vaše paní?
-Naše paní? -Ano.
Lady Kateřina z tohoto panství,
krasavice, za kterou jsem tak daleko cestoval.
Jaké máte s naší paní úmysly, pane?
Jestli je tak krásná, milá a slušná, jak se proslýchá,
pak se s ní zřejmě ihned ožením.
Oženíte se? S lady Kateřinou?
Ano. Přišel jsem ji požádat o ruku.
Naši lady Kateřinu?
-Nemůžete mít na mysli naši lady. -Naši lady.
Opravdu mám na mysli vaši lady Kateřinu.
Jak jsem vám řekl,
vážil jsem dlouhou cestu
a utrpěl během ní několik zranění,
protože Herkules je poněkud širší.
-Takže kdybyste mi mohli říct... -Ne, pane.
My ji známe a neměl jste se obtěžovat.
Jen jsme trochu zmatení, proč byste vážil takovou cestu kvůli...
Je to příšera, ohavná příšera.
-Samé zuby, chlupy, zvratky a sople. -Příšerná.
-Říká se, že má třetí ucho. -To má.
-Viděli jste ho? -Já ano.
-Kde? -Vzadu na krku.
-A je funkční? -Přebytečné.
A kde je ta lady Kateřina, o které jsem slyšel,
která má ebenové kadeře splývající jako vodopády?
Lady Kateřina, která má křivky jako souostroví.
Souostroví?
Co je souostroví?
Skupina malých ostrovů, myslím.
-Někdo si z vás krutě vystřelil. -Vystřelili si z vás.
-Ano, myslím... -Velmi krutě, pane.
Vystřelili si ze mne, a to krutě.
Pane, raději byste měl jít, než lady přijde a zvedne svou ošklivou hlavu.
Chci ti poděkovat. Jsi velmi okouzlující.
Ty, na druhou stranu, jsi trochu neotesaná, mohu-li to tak říci.
Mnohokrát vám děkuji, pane.
Nepropašuju ti džbán piva, Ptáčku, takže mě o to nežádej.
-Chci vědět, co to má znamenat. -O čem to mluvíš?
Přijel nějaký muž a ptal se po mně.
-To zní nepravděpodobně. -Pochází z Kentu.
Ano, ano. Dobře, dobře.
-Měla by ses jít umýt. -Poslala jsem ho pryč.
-Poslala jsi ho pryč? -Je pryč.
Nehodlám se setkat s nikým, kdo má takové úmysly.
-Běž na hlavní silnici a přiveď ho zpět. -Obávám se, že už je pryč.
Hned odcválal.
Ne! Počkat.
Kde je... Kde je... Potřebuju...
Ruku.
Co dívky nesmějí:
Jet na křížovou výpravu.
Ostříhat si vlasy.
Trénovat koně.
Smát se moc nahlas.
Vzít si, koho chtějí.
Být mnichem.
Pít v pivnicích.
Chodit na popravy.
Když za tebou přijde nápadník, budeš se chovat jako dáma,
nebo skončíme v bednářském sklepě.
-Rozumíš? -Tohle nesnesu. Přestaň, prosím.
Uvědomuješ si, že tvoje dcera odehnala slibného nápadníka?
Nevztekej se kvůli tomu muži.
Mí otcové bývali králi Británie.
Tohle je jen obyčejný obchodník s vlnou z Kentu.
Má drahá, tvých královských otců se nenajíme.
Tvé předky nemůžeme zasadit.
Ten muž je... neuvěřitelně bohatý.
Ještě je mladá, ani nemůže rodit děti.
-Ne, to tedy rozhodně nemůžu. -Dej jí trochu času.
Trochu času.
Už jen jeden den do příjezdu strýčka George.
Poté, co jeden muž přivezl na koni zkázu,
druhý přiváží božskou naději.
Můj strýc se nepodobá žádnému jinému muži, co znám.
Ve svatých zelených očích má jiskru,
na rtech píseň a v ústech všechny zuby.
Jak ses dnes měl, lásko moje?
Měl jsem se... Měl jsem se fajn.
Neříkej fajn, Roberte. To je nuda.
Nenuď svou matku.
Nemůžu uvěřit, že jediná dcera mé jediné sestry je mi už po ramena.
STRÝC GEORGE - 28 LET MÁMIN MLADŠÍ BRATR
BOJOVAL NA KŘÍŽOVÝCH VÝPRAVÁCH TAK. KRÁSNÝ.
Když jsem odjížděl, nosila jsi plenku s dřevěnou sponou.
Maličká barbarka, velká jako muchomůrka.
Matka nám říkala, že jsi ve Svaté zemi,
máš na sobě bílou tuniku s červeným křížem
a vznešeně bojuješ za Boha, Krista a našeho krále.
Obávám se, že pravda byla mnohem méně malebná.
Moje tunika byla pokrytá blátem a bodláky.
Ale byl tam zástup,
zástup křižáků od Jeruzaléma až po Londýn, nebo ne?
Byl tam zástup.
Ale zástup raněných, kteří čekali na ošetření ran.
Nebyla to žádná sranda.
-Dáš ten klacek pryč? -To není klacek. To je medvěd.
Od strýčka George.
-Dárek od strýčka Georgieho. -Ticho.
-Georgie. -Ne.
Jen závidíš, protože tobě nikdo žádný dárek nevyřezal.
-Ne, to je pravda. -A už vůbec ne medvěda.
Jako je můj, od George.
Ne, to je pravda. Chuděra Morwenna nedostala žádné dárky.
Božínku. A už běž spát.
To by stačilo.
Ne tak docela.
-Dobrou. -Dobrou.
A nevypíchni mi tou věcí oko.
Když nemůžu být hrdinou, budu místo toho hrdinu milovat.
Řekne mému otci, že mě nemůže takhle prodat,
a bude za mě bojovat.
Vypadá jako archanděl Michael?
Ne.
Žádný mrtvý svatý nemůže být tak krásný jako on.
Tak to ho musím vidět na vlastní oči.
-Pokud bych se měla vdát, Aelis... -Pokud.
Pokud, pak bych si vybrala jeho.
Kéž by byl můj bratranec, ne můj strýc.
-To je mi líto. -Pravá láska zvítězí.
Dnes se staví chalupa.
Ptáčku, víš, že by nás zmrskali.
Tebe mrskají?
Mě otec jen bije rákoskou přes ruku, nic víc.
Stavění chalupy není nic pro dívky, kterým se dvoří nápadníci.
A tak jsem sledovala stavění chalupy z kopce.
Čistá pro své nápadníky, ale plná nečistého hněvu.
Už se nikdy nezamažu blátem a neshodím Perkina na zem.
Už nikdy neuvidím popravu. Už se nikdy nebudu bavit.
A to jen proto, že mým údělem je krvácet.
PŘEDVEČER VŠECH SVATÝCH
Ne, tahle hra je úplně na prd. Cítím se naprosto poražený.
-Jsi tak ubohý. -Zmlkni!
Ano. Děkuji.
Chytej! Nechytil jsi to.
-Tohle mě musíš naučit. -Jsou horký! Horký!
Ty malá...
Mnoho lidí se předvečera Všech svatých obává,
těch mrtvých, kteří se vracejí na Zemi.
Jediní mrtví, které znám, jsou mí maličcí sourozenci,
kteří zemřeli dřív, než se narodili.
A proč bych se jich měla bát?
Přála bych si, aby přišli.
Zmírnilo by to matčin žal.
-Ptáčku. Ptáčku. -Aelis.
-Líbí se ti můj roh? -Je moc hezký.
-Ušila mi ho Morwenna. -To je od ní milé.
-Promiň. -Georgi?
-Ahoj Ptáčku. Máš pěknou korunu. -To je roh.
Viděla jsem muže v rukavicích, které byly jako ďáblovy pařáty, a lekla jsem se.
Schovávala jsem se za kurníkem, když mě našel tento laskavý pán.
To je můj strýček George, Aelis.
Ten, o kterém tak často mluvíš?
Ano, to musí být on.
Protože jsi říkala, že je laskavý a také pohledný.
I já jsem byl celkem v šoku z toho muže s dlouhými pokroucenými prsty.
-Viděla jsem... -Viděla jste
toho muže s velkou boulí na tváři? Červenou zanícenou boulí.
Myslíte, že to byl převlek, nebo skutečný neduh?
Doprovodím vás obě bezpečně do vašich komnat.
Ne, chci vidět divadlo a tanec.
Umřel jsem, Ptáčku, a teď je ze mě duch,
který tě má strašit do konce života.
Dost bylo hloupostí, pasáku koz.
Chtěla jsem jít zpět do své komnaty, abych si přečetla pár veršů,
než upadnu do klidného spánku a vstoupím do říše snů.
Pak... tě tu tedy nechám s přáteli.
Lady Kateřino.
Otec souhlasil, že tu můžu zůstat celé dva týdny nebo i čtyři.
Kéž by napsal, aby se zeptal.
Jak víš, že se mi to hodí?
Mám spoustu práce.
Proč jsem tak nevlídná?
Jsem rozrušená.
Viním z toho úhořový koláč.
Pojď sem, maličká...
Rozhodně to není úhořovým koláčem.
Kateřino?
Tvůj otec našel tvé měsíční hadry nacpané v latríně.
Vykukovaly ze škvír.
Nejsou moje.
-Jak jsi to věděla? -Kateřino, jsem tvoje matka
a paní tohoto panství, není nic, co bych neviděla či nevěděla.
A řeknu ti, že je marné schovávat hadry, bez ohledu na to, jak hluboko.
Snažila jsem se tě ze všech sil chránit.
Ale tvůj otec čeká na příležitost, aby tě provdal
a vnesl do panství slušnost, a já mu v tom už nemohu bránit.
-Nemůžu k tomu nic říct? -Všechno má svůj čas.
Nastal čas. Tvůj čas, lásko moje.
Zrádkyně. A lhářka.
-Zlodějský ďábel. Nenávidím tě! -Kateřino.
-Ptáčku! -Dost!
-Ne! Hned toho nech. -Nenávidím tě! Nenávidím tě!
Dost. To stačí!
Jsem v šoku.
Nemám na světě jediného přítele.
Na Perkina jsem byla zlá.
Morwenna mě zradila.
Strýc George, který do mého života vnesl veselí a úžas, miluje lasičku Aelis.
A teď přišel můj čas.
Zraju jako broskev k utrhnutí.
Samozřejmě. Ptáčku!
K nepoznání.
Dvacátého pátého listopadu: Mám pocit, jako bych si nepatřila.
Tvůj otec mi řekl, abych ti vydrhla
každý záhyb na těle, než dorazí hosté.
Zvolila bych si raději smrt než nucený sňatek?
Ani jedna možnost podle mě není lákavá či fér.
JOHN Z NORMANDIE TLUSTÝ JAKO VELRYBA - NABÍDKA:
ZLATÉ DUKÁTY - LEVANDULOVÁ POLE KUDRNATÁ KRÁVA
-Kde je ta holka? -Zkrášluje se
pro vás.
-To se mi líbí. Zábava. -Ano.
-Pro mě? Bravo! -Ano.
Moc hezké.
Tak kde je ta holka?
-Kde je ta holka? -Kde je?
Tohle je ta holka.
Mohu vás o něco požádat?
LORD ROLF ZE SASKA NĚMECKÝ ŠLECHTIC
O cokoliv, lady Kateřino.
NABÍDKA: MĚŠEC VLÁMSKÉHO STŘÍBRA 300 ANGORSKÝCH KOZ - VĚČNÁ LÁSKA
Dokážete mi svou lásku tím, že budete nosit mé ptáky u obličeje?
-Nosit je? Jako... -Takhle.
Tohle je Juniper.
Tohle je Breadberry.
Tohle je Sir Neill.
Lord Turd.
Tohohle mám na hlavě. V pořádku?
Ahoj.
Mám vás tak blízko u obličeje.
Kdybych si mohla promluvit s Aelis, cítila bych se při výprasku méně osamělá.
Ale ta má George.
A já mám rozpálené dlaně.
Mohla byste se podělit o své vášně...
GODFREY Z GLARDENMERU SYN NĚJAKÉHO LORDA (KOHO TO ZAJÍMÁ)
NABÍDKA: SKLEP ZRALÉHO SÝRA RUBÍNOVÝ HŘEBEN - PÁCHNOUCÍ PODPAŽÍ!
...koníčky, nejhlubší tužby duše?
-Naslouchám Bohu, když ke mně promlouvá. -Zbožná dívka.
Obvykle mi říká, abych postavila armádu o síle 5 000 žen,
jezdila po okolí a kuchala všechny muže a jejich vnitřnosti použila jako obětinu.
Dvojitý ďábel. Šnečí střeva.
Prcka v klobouku.
Žádná kletba na tyhle odporné nápadníky nestačí, ani na mého otce.
Prdící paličky.
Naše krásná dcera vám zazpívá.
BALTHASAR Z NÍZKÉ ZEMĚ - KUPEC NABÍDKA: TOLIK. HEDVÁBÍ.
Je to její vlastní skladba.
Sama ji napsala.
Na latríně máme draka
Lítostivě na mě kouká
A říká, že chce sežrat moje...
obočí
Ne, nedotýkat.
Panenky se mi protočí
Ano. Dobře, dobře.
-To nemůžeš. -Ale můžu.
Ne, nemůžeš.
Meg!
Ukradla jsem klíče spícímu vrátnému.
Tady máte patku chleba a máslo.
Meg, já jsem to věděla. Vždycky jsi byla rebelka a opravdová kamarádka.
-To ne, milostpaní. -Tak mi neříkej.
Žádná milostpaní nejsem.
Dobře, milostpaní.
Promiňte. Moc se omlouvám.
Ptáček.
Jen Ptáček.
Kristův den.
Když jsem byla malá, otec měl zlatého Ježíška, který čůral víno.
Teď jen okrajujeme hnědé části z mrkví.
-Takhle? -Na východ. Na východ.
-Na východ. -Tvůj východ, nebo můj východ?
Tvůj západ. Tvůj východ. Prostě severovýchod.
-O co ti jde? -Chci, aby to vypadlo, jako by nebe
procházelo okny a odráželo se ve světlech.
Neboj se, přináším skvělou novinu.
-Narodil se ti spasitel. -Dítě?
To nemůže být pravda.
Neboť já jsem jen prostá mladá panna.
Proč je to tak vtipné?
Jestli je panna, tak já jsem princezna.
Sotva jsem byla s mužem.
V hostinci není místo.
Pitomý hostinec.
Můžeme se skrýt v této stodole...
DŮLEŽITÉ: ZJISTIT, CO MŮŽE BÝT PANNA
...s naším dítětem.
Přišli jsme mu vzdát hold a přinášíme dary z Orientu.
Slzí mi oči. Možná jsem alergická na veselí.
Mohl bys, Josefe, pár třešní natrhat
Koneckonců deník kamarády nenahradí.
Dítě, co nosím pod srdcem, má možná hlad
Pro Marii i Josefa třešní je dost
Sněz ty třešně, Marie
Ty třešně si sněz
Omlouvám se.
Sněz ty třešně, Marie, co jsem ti natrhal
Perkine, omlouvám se.
Teď měla být moje nejlepší replika.
Ať je to velejemné, dámy.
Velejemné.
Budeš se na mě zlobit navěky?
Možná budu, Aelis.
Dámy, nejlépe se učíme, když zavřeme ústa a nastražíme uši.
Neudělala jsem nic špatného.
Až na to, že jsi mi ukradla muže mého srdce. Navíc za mými zády.
Pro mě jsi proradný zbabělec.
Aelis, distancuji se od své hrozné pusy.
Je to bestie, ta moje pusa, a jednala bez mého svolení.
-Jsi zlá, Ptáčku. Zlá, zlá. -Ptáčku. Ptáčku.
Mám se vdávat.
-Za George? -Ne.
Za devítiletého chlapce.
George se rozhodl oženit s jakousi starou vdovou jménem Ethelfritha.
A ty se mnou teď ani nechceš kamarádit.
Poprvé v životě se dusím vlastními slovy.
Moje srdce je oloupané a uvařené jako pastinák.
George se bude ženit.
Předpokládám, že v klášteře neberete žádné novicky?
Ne.
Škoda.
Šestého ledna: Začíná rok 1291
a já vidím důsledky své děsné povahy.
Bez přátel, nuda, očistec.
Takže přijímám nové předsevzetí.
Budu se snažit být dámou,
chovat se a mluvit tak hezky jako moje matka,
aby měli rodiče i Bůh ohromnou radost.
Teď jsem žena, takže se obleču sama.
-Máš předek na zadku. -Nemám, podívej.
Neposlušnost mi nic nepřinesla.
Co to proboha bylo?
A kdo vůbec může bojovat s nevyhnutelným osudem?
Poslouchej ty ptáky, Ptáčku.
Odolávala jsem sňatku a dostalo se mi jen bolesti.
Když to přijmu, třeba se dočkám...
-Vnímej, jak ti vánek... -...potěšení?
...laská nosní dírky.
Lady Kateřino, jezdíte ráda na koni?
Ano, můj pane. Moc ráda.
Třeba byste si mohla vyjet s mým synem,
-dokud jsme tady. -Ano.
Snesou se vaši koně?
Já... věřím, že ano.
Můj... Můj kůň má velmi milou a klidnou povahu.
Taky nesnášíš, jak se musíš na tahle setkání oblékat?
FULK MLADŠÍ SYN FULKA STARŠÍHO
Ano. To vážně nesnáším.
NABÍDKA: LÁN ZDRAVÉ ORNÉ PŮDY 6 ŠTĚŇAT HONIČŮ - ZPOCENÉ DLANĚ
Tyhle šaty jsou tak těsné, že nemůžu dýchat.
Jsou ty tvoje taky těsné?
Ne, tyhle nejsou tak zlé.
Je štěstí, že jste dnes večer tady, Fulkovi,
protože máme radostnou novinu. Budeme mít dítě.
-Cože? To je báječné! -Ano.
-Miluju děti! -Co jsi to říkal, otče?
Nemáš radost, Kateřino?
Porodní bába říkala, že tentokrát může vykrvácet.
Teď ne, Ptáčku.
Teď není vhodný čas, že, Ptáčku?
Snažíš se ji zabít?
Vážně chceš tak moc dokázat, že jsi muž?
To dítě umře. Všechny umírají!
-Ty jsi neumřela. -Já ne, ale ostatní ano.
-Kateřino. -Kateřino, pojď sem.
Všechny umírají!
Myslím, že na ni něco leze. Něco jako... Jako...
-Ve vsi se nám rozmohly neštovice. -Nejsou to neštovice.
-Neštovice? -Ne, ve vesnici nejsou.
-Měli bychom jet. -To nemusíte.
-Nejsou to vážné neštovice. -Ne neštovice.
-Nejsou to pravé neštovice. -Jsou to jen plané, neškodné... neštovice.
-Ahoj. -Pohrdám tebou.
Myslel jsem, že spolu vycházíme dobře.
Nechte mě v klidu strávit jídlo.
Moje předsevzetí nemělo dlouhého trvání.
Ale moje rebelie bude věčná.
O co se snažíš? Chceš to pokřtít? Uhas to! Uhas to!
Ne, Fulkovi... Fulkovi, vraťte se.
Fulkovi!
Proč je to ksakru tak malé?
Nechápeš, do jakého nebezpečí jsi nás dostala? Kateřino!
Pro jednou bys mohla zkusit jít příkladem našim nájemcům
a vesničanům. Ukázat jim, jaká může být dáma,
místo abys nás všechny vystavovala vší té... hanbě!
Ponížení!
Nejsem dáma, pane, tedy ji ani nemohu napodobovat.
Sedni si. Sedni si!
Když jsem byl o rok mladší než ty, zdědil jsem město v troskách.
Můj otec prohrál každou cihlu, každou skleněnou tabuli,
každý pytel obilí, všechno.
Takže jsem musel použít veškerou svou mazanost a sílu,
aby toto město začalo znovu vzkvétat.
Tvou mazanost a sílu?
Mimo jiné vlastnosti, ano.
To proto jsem viděla dědečkovy tapiserie v dražbě?
Matčiny svatební poháry byly zabalené a poslané pryč
kvůli tvé mazanosti a síle.
Jsem tvůj otec.
A když řeknu, že by ses měla vdát,
pak by ses měla vdát.
Pátého února.
George se dnes žení.
Někteří se žení z lásky,
někteří kvůli penězům, někteří z povinnosti
a někteří, jako George, zjevně nevědí, proč se žení.
Zná někdo z přítomných důvod, proč by tento muž a tato žena
neměli vstoupit do posvátného svazku manželského?
Jelikož nejsou žádné námitky, berete si tohoto muže za manžela?
ETHELFRITHA ROSE SPLINTEROVÁ Z DEVONU
48 LET VDOVA, KTERÁ VYŘEZÁVÁ
JÍ CUKR PRSTY BOHATŠÍ NEŽ MŮJ OTEC
Ano.
A vy, berete si tuto ženu za manželku?
A... Ano.
Ano.
Řekni své dceři, ať nebrečí.
-Ať si brečí, když chce. -Sidebottomové nebrečí.
Zvykne si.
LORD SUNGERK Z DUNKERKU 9 LET
Má tady skvělého mladého muže.
MILUJE SCHOVÁVANOU, ŠLOFÍKY A MĚKKÁ JÍDLA AELISIN NOVÝ MANŽEL
Vyroste z něj skvělý kus.
Má devítiletého chlapce.
Amen.
To je ono. Tlač, tlač, tlač.
-Já tlačím. -Padne mi. Děkuji.
No není tvůj strýc švihák, Ptáčku?
Svaté kosti!
Musí můj život vždycky stát za hovno?
Mluva, jaká by zahanbila i piráta.
Snažím se najít tu nejlepší kletbu.
Je to „Svaté kosti“, nebo „Boží palce“?
Nebo prosté „u Satana a všech jeho přisluhovačů“?
Já osobně používám „smrt pánví“.
Prodáváš rukavice?
Je čím dál chladněji.
Tak jezdím od města k městu a hledám ty, kterým se třesou prsty.
Já nemám ani minci, pane.
Jsem jen pouhá služebnice.
Služebnice v nóbl šatech, ale...
Nemáš-li finanční prostředky, postačí polibek.
Pol...
Smrt pánví.
Nemůžu tě políbit.
V životě jsem nikoho nepolíbila.
A dostala bych rákoskou.
Můžu tedy políbit já tebe a vzít všechnu vinu na sebe?
To bylo všechno?
Kvůli tomu George a Aelis tak bláznili?
No, vypadá sám se sebou spokojený.
-Tady máš. -Děkuji.
-Hezký večer. -Hezký večer, rukavičkáři.
To bylo divné.
Mohu to skutečně pokládat za svou první pusu?
Asi bych ráda,
zvlášť pokud je jediná, kterou bych si sama nikdy nevybrala.
Víš, že jsem za tuhle slavnost sama zaplatila?
Na to jsou manželé dobří, tedy ti mrtví.
Je velmi výhodné, když zemřou...
bohatší, než když sis je brala. Ale i tak je to poněkud smutné.
Tohle je první večírek za celé měsíce.
Božínku.
Nezbyly nám žádné peníze, na rozdíl od vás.
A je tu dnes večer tolik jídla, že mě přešla chuť.
Možná se mi dělá špatně z lásky.
Kdo říkal něco o lásce?
Věřím, že mě tvůj strýček George miluje?
Ne, nevěřím.
Ale bude mě chránit, jak jen manžel může chránit svou ženu.
A zdědila jsem jeho titul.
A proslýchá se, že mu to jde s mečem.
On na oplátku získá půdu, kterou může nazývat vlastní.
Vidíš, dokonalý obchod.
Navíc je krásný.
Nechcete někoho opravdu milovat?
Mám jiné starosti.
Ty máš takové štěstí, ptáčátko.
Podívej, máš křídla.
Musíš se naučit, jak je používat.
Ne s nimi jen máchat a plácat o podlahu.
Omluvíte mě na chvíli... teto Ethelfritho?
Samozřejmě, krásné ptáčátko.
Nevyleť z hnízda.
Ochutnej koláč. Je božský.
-O co se tu snažíš? -Jen si kousni.
Dobře víš, že mám vřed velikosti prasečího zadku.
Je měkký. Je to pečivo.
Snažíš se mě zabít? Přestaň.
Přeju ti totéž, co si sama přeješ.
Co?
Přeju ti štěstí, Aelis.
A moc mě mrzí, že jsem kdy řekla něco jiného.
Co jsme se pohádaly, hrozně mi chybíš.
A mám ti toho tolik co říct.
Vlastně je to jen jedno slovo.
Rukavičkář.
Aelis!
Hele, chceš vidět moji panenku?
Má hlavu z tuřínu.
A ty jsi kdo?
Její manžel, samozřejmě.
-Samozřejmě. Samozřejmě. -Je to dobrý,
dobrý a pohledný manžel.
Ticho.
Ticho!
Klid.
Klid!
Další takovej to tu všechno odfoukne.
Vy hnůj kydající uprděnci.
Jo.
Jsem sedmý nejbohatší muž v Yorkshiru.
A chci smilnit.
Pojď sem, ty mrško.
Podle dospělých jsem nestydatá.
Ale viděli někdy své vlastní opilé přátele?
Tak pojď, pojď. Šup. A je to.
Taky máš tak ráda svatby?
Ne, to teda nemám.
Je zvláštní, že mám tu ženu, co nám bere George, ráda.
Takový už je život, Ptáčku.
Sbohem, Georgie.
-Ať tě to nesemele. -Sbohem, Georgi!
To zvracení byl další šok.
Měla jsi hezké ráno, Ptáčku?
Zmateně příjemné.
Líbí se mi tvoje... tvoje vlasy.
Jsou jako hadi.
Proč tu ten vousatý kretén zůstává?
Lorde Murgawe, věděl jste, že tady Kateřina
přede tu nejjemnější přízi ve Stonebridge?
Mě oblečení moc nezajímá.
Tancoval bych nahý, kdyby to nebyl hřích.
To si sakra pište.
Co rád děláte? Máte rád...
Jak se tomu říká, když muži běhají za... Za zvířetem?
-Se šípem? -Rybaření.
-Lov? -Ne, lov znám.
Souboj na dřevce. Hon?
-Něco, co dělají muži. -Lezou po stromech.
-Dobře, Roberte. -Lezou na strom a čůrají z něj.
Tak co rád děláte?
Sbírám vzácné ještěrčí kůže.
A skládám puzzle.
Jeden dílek za večer, všeho s mírou.
Až na pohlavní styk.
Bože můj.
Co je to pohlavní styk?
-Jen takový vtipný výraz. -O tom by sis měla promluvit s matkou.
-Ta by to měla vědět. Jo. -Vážně?
Vstupte.
Ano, otče?
Má nejsladší holčičko.
Mé děvče s havraními vlasy.
Má milovaná dcero.
Milovaná dcero?
Nevím, o kom to mluvíte, pane.
Lady z Lithgow, tvůj ženich tě očekává
a žádný z tvých fíglů... ti už nepomůže.
Šaráda skončila
a ty půjdeš vpřed...
a pryč.
Ten host?
Ten... Ten muž, kterému říkají Vousáč...
-je můj snoubenec? -Kateřino, buď uctivá.
Jmenuje se lord John Murgaw VIII.
A je posledním a díky Bohu také nejbohatším nápadníkem.
Je to jasné?
Není to muž.
Je to jeskynní troll.
Ani vrah si nezaslouží takový trest.
To nemůže... To se nestane.
Usměj se.
Naštěstí už jsem přelstila nejednoho nápadníka.
Kateřina mívá sklony k nezvyklým záchvatům mlčení, že drahoušku?
Mluví, když si přeje,
a většinou je velice vtipná.
Lady Aislinn, mohu si jen představovat,
jak nádherná jste musela být, když si vás manžel našel.
Jste smělá. Jste laškovná.
Ale máte silný smysl pro povinnost.
Přesně můj typ ženy.
Co nesnesu, jsou ubrečené ženy.
Nemůžu je vystát, nejsou nic pro mě.
-Tady to máme. -Skvělé.
Tak ubrečené.
Na brečení jsem expertka ode dne, kdy jsem se narodila.
Ne.
Ne, otče, přece jsi nemohl zabít Geminiho.
-Přece jsi nemohl zabít Geminiho! -Ale Ptáčku.
-Gemini byl můj jediný přítel. -No tak.
Gemini!
Kdo je proboha Gemini?
Lady Kateřino, mám věřit, že to prase bylo váš přítel?
Pikantní!
-Panebože. -Božínku, Rollo, zastav to.
To je mimo mou moc.
SIR JOHN HENRY MURGAW ALIAS VOUSÁČ
Pojďte, sníme toho prevíta.
OBCHODNÍK S PŠENICÍ - STATKÁŘ ŠEREDNÝ FLEKATÝ TROLL
NABÍDKA: NECHUTNÉ BOHATSTVÍ
Líbí se mi.
Kliď se.
Kůň na panství To nedopustíme
Kdo je to?
To jsem já, lady Kateřina.
To je vaše sladká děva, pane.
Jak se opovažuješ nazývat mou budoucí ženu děvou, ty...
Promiňte. Byla to slova nízké kvality.
Nečekal jsem, že mě uvidíte ve spodkách
ještě před svatbou, lady Kateřino.
Nač se zabývat formalitami, můj pane?
Už brzy zjistíme, že co je vaše, je i moje,
a co je moje, je i vaše.
Vskutku je to tak.
A vskutku to tak bude.
Vskutku je to tak. A vskutku...
V téhle místnosti je zatraceně moc hlasů!
Ano, problém je ten můj.
Slyšela jsem, že vás bolí klouby, a tak jsem vám připravila
tradiční stonebridgeské obklady.
Jsou vcelku příjemné a vysoce léčivé.
Jednoduše si to namažete na lokty, kolena, kotníky
a necháte vsáknout do kostí.
Jste krásná a k tomu ještě ohleduplná, mladá dámo.
Ohleduplná, krásná a dělá pukrlata, vše v jednom.
Děkuji.
-Hezký den, pánové. -Hezký den, má paní.
Sbohem.
Moje dosud nejlepší práce.
Už cítím svobodu.
Očistné. To je něco, že?
Pojď, ještě jednou.
Perkin je opravdu moje spřízněná duše.
Podařilo se nám vyřešit naše problémy soubojem v páce,
který jsem férově vyhrála.
To zvládneš. Do toho.
-Bože. -Meg?
Ano, Ptáčku?
On spadl.
Co je vlastně panna?
Panna?
No...
Víš, muž má tam dole meč.
No, a ženy mají krabičku.
A když už nechceš být panna,
požádáš muže, aby strčil svůj meč do tvojí krabičky.
Strká ho dovnitř a ven, dovnitř a ven,
dělá to takový mlaskavý zvuk. A pak je to vlastně hotovo.
Myslela jsem, že panna je, když otěhotníš s Bohem.
Ne, to byla jenom ta jedna panna.
Tak tohle je panna.
Neměla jsem tušení, na co jsem se ptala.
Lady Kateřino?
Lady Kateřino, mohu se k vám připojit?
To kvůli vám smrdím po hovnech.
Když vám to vyhovuje.
Myslela jste, že mě můžete přelstít takovou hloupostí.
Ale nepočítala jste s tím, že mně se to nahánění líbí.
Zítra dám vašemu otci svatební měšec.
Hromadu zlata pro něj.
Ale tohle je pro vás.
Vezměte si to.
A až utratíte první kousek stříbra za něco pěkného,
jen pamatujte, že tím
mi konečně říkáte ano.
Nebude si mě moct vzít, protože já ty peníze neutratím,
jen si je budu vztekle syslit.
-Ptáčku, vrať se zpátky. -Vrať se.
Ptáčku, vrať se!
-Nech toho! Poslouchej mě. -Chceš mi nařezat, že jo?
Dej ruce dolů. Lord mě požádal o tvoji ruku
a ty si musíš okamžitě sbalit.
-Musíš odsud odejít. -Ne.
-Ptáčku. Ano! -Nemůžeš mě nutit odejít!
-Poslouchej mě, jsem unavený. -Je unavený.
-Budeš dělat, co ti řeknu. -Chci se setkat s miminkem.
-Miminko se narodí až za několik měsíců. -Dovol mi ho vidět.
Prosím, otče, dovol mi setkat se s miminkem. Já musím.
Fajn. Setkáš se s miminkem, ale v okamžiku...
-V okamžiku... -Roberte, zmlkni!
V okamžiku, kdy přijde miminko,
ty odejdeš.
Perkine! Perkine!
-Proč tak kvílíš? -Perkine, musíme se vzít.
V tomhle stavu by z tebe byla žalostná nevěsta.
Jediné, co musíme udělat, je vzít se zítra ve vsi.
Můžou u toho být jen Morwenna, Meg a prasata.
Já budu lady Perkinová a kozy budou našimi dětmi.
Ptáčku, já si tě nechci vzít.
Musíš si mě vzít.
Můj život visí na vlásku, a ty mě odmítáš.
A co můj život? Moje plány?
Ptáš se někdy, o čem sním, když v noci složím hlavu?
Ne.
Kdybych měla tvář jako Aelis, tak by sis mě vzal.
-Nejde o krásnou tvář. -Tak o co tedy?
Nevím.
Prostě si tě nechci vzít, ani Aelis, Meg nebo Morwennu,
ani žádnou jinou ženu, kterou Bůh kdy seslal na tuto zem.
Vzal by sis raději muže?
Perkine.
Musíme utéct.
Musíme utéct daleko a nikdy se nevracet.
To je tvoje odpověď na všechno, Ptáčku.
Ty to nevidíš?
Chtěla bys jezdit na křížové výpravy, ale jsi dáma.
Já bych chtěl být velkým učencem.
Ale neumím ani číst.
Nemůžeme si vybrat, co budeme dělat. Životu na nás nezáleží.
Náš stav je nám dán až do smrti.
Konec prostrč do přezky
Utáhnem si opasky
Na hlavu klobouk patří
Knoflík zapni, raz dva tři
-Ta kope jako poník. -Ta?
Moje mladší sestra.
Edward a Robert mají jeden druhého.
Já jsem úplně sama.
Mně by se to taky líbilo,
ale byla by tak dokonalá jako moje prvorozená dcera?
Jsi tak zlobivá, jak Bůh doufal.
Proč máš tady to místo na krku vypouklé jako provaz?
To se stává, když se dotkneš ohně, Ptáčku.
Ty ses dotkla ohně, mami?
Ptáčku, oheň se dotkl mě.
Proto ti říkám, abys poslouchala.
Taky jsem kdysi byla svéhlavá
a můj otec mi ukázal, co si o tom myslí, pomocí železa.
Takže když se snažíš ohýbat pravidla tohoto světa,
fandím ti, Ptáčku, ale mám o tebe strach.
Nesnesla bych vidět tě raněnou.
Raději bych tě viděla usazenou než smutnou.
Jsou horší otcové než ten tvůj.
Ze všech manželů, matko, ten muž, kterého si mám vzít...
No... Já věřím, že tě bude chránit
a že uvidí dobrotu ve tvých očích
a to probudí dobrotu v těch jeho.
Musíš tomu věřit.
-Vstupte! -Mami, potřebuji tvou... Tvou radu.
Ale počkám, až nebudeš mít v posteli blechy.
Prosím, zanechme dětinského škádlení
a chovejme se jako rodina, dokud ještě můžeme.
To by mé srdce velmi potěšilo.
Ano, Roberte?
Mám zprávu z Gloucestershiru.
-Gloucestershiru? -Od Aelis?
Vskutku. Její malý manžel je mrtev.
-Mrtev? -Horečka.
„Ach, Ptáčátko, všichni pláčou. Ale já pláču radostí, neboť se vracím domů.“
To byla zpráva pro mě, ne?
To asi bylo velmi kruté, lásky moje.
Říká, že s ním pohřbili jeho panenku s tuřínovou hlavou.
Ptáčku.
Matko, máš... Víš, mohl bych...
Dobře, že jsi neztratil naději, že bys mohl najít lásku, kuřátko moje.
Co se tu děje?
Nemám ráda, když se přede mnou něco tají, mami.
Ptáčku, tvůj bratr dlouho chová naději, že by mohl požádat Aelis o ruku.
-Aelis? -Aelis.
Aelis, jo.
Tenhle Robert?
-Moji Aelis? -Ne, ne.
Není to jen tvoje Aelis.
Je to i moje Aelis. Je všech.
Chci říct, ona je... Je jako Ježíš, víš.
Je jako jaro. Vlastně je opravdu jako Ježíš, protože by všechno obětovala.
Má velmi dlouhé vlasy a je velmi čistá.
Byl bych moc šťastný, víš, kdybych ji požádal o ruku
a ona řekla ano.
A já bych se považoval za zcela proměněného člověka.
Jiného. Znovuzrozeného.
A byl bych moc šťastný. Není vůbec jako ty.
Hádám, že asi nevím všechno.
Myslela jsem, že slíděním, špehováním a zaklínáním se můžu vyhnout překvapením.
Ale stejně přicházejí.
Někdy v podobě nečekané lásky.
Je skvělý den, neboť mířím k Aelis a můžeme se společně radovat,
že jsme teď konečně sestry.
Vezu jí dárek na uvítanou do rodiny, zavařeniny z kuchyně
a hřeben na její krásné vlasy.
Přistihla jsem Morwennu, jak civí na vozku,
zatímco si vymýval krev z boláku na stehně.
Říká mu „Zlatý tygr“, když o něm tajně mluví.
Představte si život s venkovanem, tak prostý, tak vášnivý.
Tak... bezzubý.
-Ptáčku! -Aelis!
Děkuji.
Aelis... Proč stojíte na cestě jako dobytek?
Co se děje tak naléhavého?
Aelis, co se děje? Je šťastný den.
Vdáš se a budeme sestry. Proč pláčeš?
Mladá Kateřino, sdělte prosím svému otci opilci,
že jeho nabídka je urážkou.
Není žádný lovecký pes,
za které platíš ve zlatých cihlách. Tohle... Tohle je dívka. Jako kdysi já.
Zmlkni! Zmlkni, Berenice.
-Už mě ten tvůj hlas unavuje. -A ten tvůj mě přestává bavit.
Prosím! Mohli bychom přestat křičet? Prosím.
Opravdu se zdá, že je tu spousta zvýšených hlasů.
Já vždycky říkám: Mluv jako máslo, ne jako nůž.
A kdo jste vy, pane?
Moje dcera je panna, potvrzená vyšetřením,
a může si žádat víc než dvojnásobek
toho ubohého svatebního měšce, který nabízí váš otec.
Za panny se platí víc.
Aelis, za panny se platí...
Vy muži nejste Bůh, vy nemáte...
Nemáte co rozhodovat, kdo jsme, kam jdeme nebo kolik stojíme,
jako bychom byly jen věci. Nejsme věci, jsme lidé.
Myslíme, slyšíme a cítíme.
A vy jste právě zlomil srdce mé nejlepší kamarádce,
své dceři, protože jste chamtivec!
Nestydaté! A jaký je v tom rozdíl?
Pánem mladé dívky se místo otce stane manžel.
-Můžeme jet? -Kam?
Do Rutherfordu.
Je mi to líto, Aelis. Chci tě zachránit víc než cokoliv jiného.
-Opravdu. -Pa, Ptáčku.
Ptáčku!
-Ptáčku! -Vidíš?
Ty, běž dovnitř, dovnitř a rovnou do svého pokoje.
Došly mi fígle, zdá se.
Tedy až na jeden.
Ptáčku?
Přesvědčila jsem Zlatého tygra, aby mi dal svoje oblečení
a já mohla běžet na jediné místo,
kde si myslím, že budu víc než jen lesklá zlatá mince.
-Hej, pěknej ohoz. -Udělej otočku!
Strýček George je hrdina a snad mi řekne, jak se jím můžu stát i já.
Nejen v představách, ale ve skutečném životě.
-Nic pro tebe nemám, venkovský chlapče. -Ne, strýčku Georgi.
To jsem já, Kateřina.
Ne, ne. Nejdřív to musíš oloupat.
-Takhle? -Ano.
Teď přivoň.
Je to vynikající.
Vážně je to vynikající.
Poprvé jsem ochutnala pomeranč, když se můj otec vrátil z Maurské země.
Do Maurské země bych chtěla jet.
Chtěla bys jet kamkoliv, kde není tvůj otec.
Každým dnem se nám narodí dítě.
Mám si vzít Vousáče.
Z Lithgow?
-Přesně toho. -Ach, Ptáčku.
Věděl jsem, že to bude někdo pozoruhodný, ale že zrovna takhle, to jsem si nemyslel.
Lord Murgaw má pěkný dům, víš? Budeš se u něj mít dobře.
Vlastní tři malá města
a kolonii malomocných.
Třeba by ses mohla starat o arboretum.
George se stará o zahradu s rostlinami, které trhal Kristus.
Stěží je to zahrada, má lásko. Spíš místo, kde můžu v klidu kouřit dýmku.
Myslím, že mým zahradničením jsou zatím ohromené jen vrány.
Vrány George zbožňují.
Má lásko, musím jít spát.
Ale sotva jsem přijela.
V těchto dnech se snadno unavím, Ptáčku.
Záda se mi hrbí a břicho nadýmá.
Ráno tě odvezu zpátky do Stonebridge.
Strýčku Georgi?
Uložíš mě?
Dobrá, sfoukni svíčku.
Ne, musíš mi vyprávět příběh.
Prosím?
Myslím, že žádné příběhy neznám.
Procestoval jsi svět.
Viděl jsi oceán. Musíš znát příběhy.
Ale nepsal jsem si do deníčku jako ty, Ptáčku.
Takže mi všechny příběhy proklouzly mezi prsty jako sníh,
když jsem se snažil vzít si je domů.
Strýčku Georgi?
Pokud jsi hrdina, jak to, že ses mě nepokusil zachránit?
Zachránit tě?
Před Vousáčem.
Před budoucností.
Ale víš, Ptáčku...
Já nejsem hrdina.
Můžeš mi odpustit, moje sladká holčičko?
Hrdinové jsou jen v knihách pohádek.
Dokonce i svatí uniknou jen tím, že zemřou.
To taky nezní jako velká zábava, co?
Možná.
Miluješ Ethelfrithu?
Jak nejlépe umím.
Miluješ... mě?
Zoufale.
Dobrou noc.
Ptáčku? Ptáčku. Ptáčku.
Vstávej, vstávej, vstávej.
Musíme jít nakrmit sovy.
Sovy?
-Máme sovy! Pojď! -Máte...
-Máte sovy? -Ano.
Taky chovám ptáky, ale ti moji jsou malí, ne tak velcí jako tihle.
Tohle nejsou jen ptáci. Jsou to...
-Jsou to stvoření. Ano. -Jsou krásní.
I já jsem stvoření, víš?
Jsi taky stvoření?
Ano.
Vousáč, co?
Není to fér.
Máš pravdu, Ptáčku.
Není to fér.
-Neměla bys být nucená si ho vzít. -Ne, to bych neměla.
-Nebo být dámou. -Nesnáším být dámou.
Třeba bychom mohly utéct.
-My? -Ano.
Já jsem bohatá, ty jsi mladá. Společně můžeme mít všechno.
-Pojeďme do Arábie. -Do Arábie?
Ochutnat pomeranče přímo ze stromu.
Už jsi někdy viděla lva?
-Ne. -Sultána?
Mohla bys zabít sultána a vzít mu zlato.
-Ano. -Ano.
-To bych určitě udělala.
Ptáčku!
Ptáčku. Ptáčku.
Co?
Chyběla by mi Morwenna, moje chůva.
Ty hlupačko. Na chůvy už jsi moc velká.
A chyběl by mi Perkin, můj nejdražší přítel.
Přítel? Kdo potřebuje přátele, když máš dobrodružství.
Kdybych byla v Lithgow, aspoň bych mohla jezdit na návštěvy domů.
-Ale... -Mohla bych navštěvovat matku.
O Vánocích bych mohla spát ve své posteli.
Kdybychom se vydaly za dobrodružstvím, už bych se nesešla s Aelis.
A neviděla bych, jak dítě roste.
Chyběla bych jim, nebo ne?
-Ano. -Oni by...
Stýskalo by se jim po mně, po Ptáčkovi.
Strýčku Georgi, příště až u tebe zaklepe venkovan,
dáš mu prosím něco k snědku?
Sbohem, Ptáčku.
Sbohem, strýčku Georgi.
Ptáčku.
Ty potvoro, ty kryso.
Měli jsme takový strach.
Zlatý tygr přijel včera pozdě v noci, na sobě měl tvůj plášť a brečel.
Morwenno, neplač.
-Neplač. -Ptáčku.
Když pláčeš, celá opuchneš a připomínáš pečeni.
Ty můj Ptáčku.
Zatímco tvá matka...
Tlačte ze všech sil, lady Aislinn!
Seberte síly.
-Mami? -Už je vidět hlavička?
Mami, to jsem já, Ptáček. Jsem zpátky.
Mami, jsem zpátky.
Pojď pryč, teď tě neslyší.
Mami, slibuju, že vždycky budu taková, jakou mě chceš.
Hlavička!
Ještě neprojde.
-Nemůžeme nic dělat. -Já to zvládnu.
Otče, musíte křtít! Požehnejte oběma.
-Otče náš, jenž jsi na nebesích... -Přestaňte.
-Posvěť se jméno tvé. -Přestaňte!
-Přijď království tvé. -Já to zvládnu.
Buď vůle tvá jako v nebi, tak i na zemi.
Chléb náš vezdejší dej nám dnes. A odpusť nám naše viny.
Slyšel jsem, že to vzdáváš?
Zkusily jsme všechno, co se dá, ale dítě vězí hluboko v...
Ne! Ne! Pochybovači!
Pochybovači, vy všichni!
-Ve jménu... -Zmlkni!
Porodní bábo, zůstanete tady a nebudete spát,
dokud se naše dítě ve zdraví nenarodí.
Nepřijdu o další dítě. Slyšíte?
A nepřijdu o svou svatou manželku.
Rozumíte mi?
-Rozumíte mi? -Ano, můj pane.
Děkujeme, vás nepotřebujeme. Odejděte a už se nevracejte.
Přineste víc vroucí vody a hader.
-A taky máslo. -Miláčku můj.
Miláčku, můj statečný krásný miláčku.
Podívej se na mě. Jsi tak silná.
Má-li to tak být, pak to tak bude.
A pokud ne, žádám po tobě jedinou věc.
Dohlédneš, aby naše děti našly v tomto světě své místo.
A ne jen tak ledajaké místo, jejich místo.
Poslouchej mě. Podívej se na mě.
Podívej se na mě. Všechno, čím jsem, jsme my.
Všechno, čím bych mohl být, ty už jsi. Jsi tak silná.
Jsi tak moudrá.
Jsi tak mocná.
Jsi po ránu tak nevrlá.
Jsi tak...
Jsi tak blízko Bohu, aniž bys musela vyslovit jeho jméno.
Chci tě rozesmívat a chránit.
A nebudu žít ve světě, kde by tě děti našich dětí
nemohly rozesmát, když se před námi svalí do trávy,
až budeme staří. Můžeš to zkusit?
Když to zkusíš, zkusím to i já.
Nestůjte tam tak nečinně, prosím.
Sežeňte doktora. Sežeňte dva doktory.
Sežeňte tři! Chyť se lana.
Jsi tak silná.
Pevně.
-Ano. -Ne!
No tak, drahoušku.
Já vím.
Včera večer se nám narodilo dítě.
Drahá, krásná, hubená holčička.
Vlastně se narodily dvě.
Můj otec se navzdory všemu tomu hulákání o synech vznáší na obláčku.
Což mě přivádí k nejpodivnějším slovům, jaká jsem kdy řekla.
Děkuji svému otci.
Nejméně pravděpodobnému strůjci zázraku, jakého znám.
Budeme jim říkat Eleanor a Marie Kateřina.
Vhodná a zároveň pěkná jména.
Kéž bych měla víc času naučit je fígle.
Líbí se ti hvězdy?
Snažíš se utéct.
Já se snažím utéct celý život.
Desátého června.
Cítím, že se ve mně něco změnilo.
A to, že nemůžu být šťastná,
ještě neznamená, že nepřeju štěstí druhým.
Učím se, že radost je nakažlivá.
Chci zachránit Aelis.
A myslím, že vím jak, přestože to bude vyžadovat oběť.
To... To jsou peníze?
-Ano, od Vousáče. -Co, pro mě?
Je to... Je to dost?
Ano, ty hlupáku. Spočítala jsem to.
Skvělé. Budu si moct koupit zpět svého tygra.
-Jo, to stačí. -Zadrž.
-Roberte, já žertuju. -Žertuješ?
Zjevně bude svatba.
Dobře. To znamená, že jsem její manžel, ne?
No, ještě ne.
-Ale ne, jsem. Jsem její manžel, takže... -Dobře.
To je opravdu milé. První věc, co jsi pro mě kdy udělala.
To je skvělé, otče.
Udělala jsem to pro svého bratra, stejně jako pro Aelis.
Pro ni víc. Teď je v bezpečí.
Možná nejsem v bezpečí s ní, ale vím, že bude chodit po mé půdě,
spát v mých komnatách,
dávat pozor na Perkina a cítit něco jako lásku.
Moje Aelis a její Robert mají svatbu.
Možná je to naposled, co slavím, a tak bych si to měla užít.
No tak, Ptáčku.
-Do toho, Aelis. -Ptáčku...
A je to tady.
Mám tě ráda, Roberte.
Poslední noc v mé vlastní posteli,
pak Vousáč.
Budete mi chybět.
Nebreč. Nebreč.
Pro Boží rány, budu brečet.
Sbohem, Ptáčku.
Mám tě ráda, Ptáčku.
Ptáčku!
Nedovol, aby ti ten smrdutý dědek dělal to, o čem jsme mluvily.
Nedovolím.
Jako pán domu někdy musíš dělat velmi těžká rozhodnutí.
Zdá se, že mě postihla senná rýma.
Věřím, že pro své lordstvo dokážeš připravit řádné porcičky.
Moje zdraví nikdy nebylo dobré, Kateřino,
ale vždy jsem se s tím vypořádal pomocí čistoty
a zachováváním netečného výrazu.
Ano.
Mám pravidelný rozvrh studených lázní a vyžaduji, aby služebné
utíraly prach pod skříněmi, aby zbavily dům nečistot.
-Zastavte, zastavte! -Můj pane?
Můj pane, vskutku. Změnil jsem názor.
Promiňte, pane, pořádně jsem vás neslyšel kvůli alergii.
Změnil jsem... Změnili jsme můj názor.
Můj názor byl změněn. Ta dívka s námi zůstane. Prozatím.
Upřímně, pane, shořel bych v pekle, kdybych nechal dceru
strávit život s mužem
tak odporným a celkově nevábným, jako jste vy.
Umřela by nudou a navíc se podobáte medvědu,
který se pokusil o spojení s naším místním zámečníkem. To nedopustím.
-Vylez z kočáru, Ptáčku. -Zůstaň, kde jsi!
Pane, utratil jste věno, které jsem vám dal,
takže nemáme o čem diskutovat.
Půjdu zpátky po té cestě se svou dcerou v náručí.
Jestli chcete lady Kateřinu,
utkáme se v souboji, pane.
To zní fér, souboj.
Souboj, to je to, co... To, co děláme.
Nechte mě přemýšlet. Ano, dobře. Souboj.
Mám věřit, že můj otec plánuje bojovat s tímto mužem,
přestože neovládá šerm, aby mě,
největší otravu, uchránil před sňatkem?
Roberte, přines mou... výstroj na souboj.
-Správně. -Přines mi meč.
Ano, můj milý pane.
Bude souboj, lidi!
-Souboj! -Takže, souboj na smrt, nebo...
-Ano. -Jo.
Ale jestli nějakým zázrakem nezemřete,
slibuji vám dnes vážná zranění, pane.
Děkuji.
Pokud tento souboj vyhraju já, lord Rollo ze Stonebridge,
pak nám vrátíte naši lady.
A pokud ho vyhraju já, Sir Murgaw,
vlastník více vesnic, než dokážu na jeden nádech vyjmenovat,
pak odjedu se svou nevěstou.
-Někdo řekněte „teď“. -Teď.
Do toho, otče.
Otče! Otče?
Rollo!
Otče?
To je v pořádku, Roberte.
Příliš se bojím, než abych mluvila.
Ale kdybych mohla, řekla bych ti, ať kvůli mě neproléváš krev.
Musíš se starat o mámu a miminka.
Buď opatrný, otče.
Dostaňte ho. Dostaňte ho!
Podejte si ho!
Au, mám záda v háji.
Moje záda. Mám záda v háji.
Trpím vážným oslabením páteře.
Loupe to v ní, loupe, pane.
-Pauza. Pauza. -Ne, ne.
Oslabení páteře není důvodem k pauze, pane.
Jo.
Pauza je pro poražené, příteli.
Tohle není porážka, pane.
Odstupuji kvůli zranění.
Neprodleně odjíždíme.
Mami?
Neodjedete, dokud nám nevrátíte naši lady, to tedy ne.
-Ptáčku? -Vraťte nám naši lady!
Vraťte nám Ptáčka!
Ptáčku! Ptáčku!
Vraťte nám naši lady!
Jestli jsem zdědila srdce po otci,
nejspíš si ho nechám tady v hrudi.
Sbohem, Juniper.
Nikdy zcela nepochopím, co pro mě můj otec udělal.
Co by měli všichni otcové udělat pro své dcery.
Sbohem, Brentbury.
Ale dělají to málokdy. Lepší pozdě než nikdy.
Sbohem, sire Neille.
Kéž bych mohla pomoci všem dívkám na světě.
Ale začnu u sebe.
Sbohem, lorde Turde.
Tebe mám nejradši.
Ale neříkej to Breadberrymu.
A vím, že mi otec neudělil milost,
jen odklad nejbezbožnější bestie, kterou je manželství.
Zjistí však, že můj vděk neznamená, že jsem prohrála svůj boj.
Právě na této louce jsem řádila a snila, tajně se scházela s Aelis
a plakala nad strýcem Georgem a osudem,
který jsem dokázala tak trochu obelstít.
Tohle je chlívek, kde jsem potkala Perkina, když jsem byla malá,
a schovávala se před Morwenniným pohlavkem.
A tady je vůně chleba tak silná,
že mám chuť sníst celičký svět, jako by to byl pouhý bochník.
A jednoho dne vezmu své sestřičky na kopec nad vesnicí
a řeknu: „Utíkejte, holčičky, nadzvedněte sukně a utíkejte, ať vás každý vidí.
Zde končí Kniha Kateřiny zvané Ptáče či Ptáček
z vesnice Stonebridge v hrabství Lincoln
v Anglii a v rukou Božích.
Zlatý tygře!
Čekala jsem, doufala, snila o této chvíli.
Písmena tvoří slova. Slova tvoří...
Víc slov.
Jednoho dne bude tento deník patřit mým sestrám.
Abyste vy dvě viděly, jak jsem se stala ženou.
Nebylo to nic moc, ale bylo to autentické.
Nyní je na tobě, Edwarde, abys rozhodl.
Jsem díky psaní tohoto deníku učenější? Nebo pouze hubatější?
-Dobrá, tumáš. -Tak já jdu na to.
Co dívky smějí:
Běhat po lukách. Vymýšlet originální kletby.
Zachránit situaci.
Čůrat ve stoje.
Tedy, to bylo trochu složitější.
A dál bojovat.
Bez ohledu na to, kdo přijíždí na koni.
Pojďme pařit, jako by byl rok 1299.
Překlad titulků: Michaela Doubravová
Kreativní dohled Jakub Ženíšek