Mitt i natten hade jag en mardrφm.
Jag vaknade och hade glφmt spika igen lεdan.
Jag gick dit, det regnade utanfφr.
Jag vδckte sδkert hela kvarteret.
Jag stδngde inte lεdan, jag spikade igen kistan.
"Varfφr en sεdan tanke?"
Dφden kanske stirrar pε mig genom min drφms guldram,
-och nu kanske jag kvδvs av den.
Ska vi verkligen ha φvervakning nδr nεgon vet om det...?
Det var tisdag den 6:e augusti.
Stδmningen var spδnd, men vi var ivriga att sδtta igεng. Allt var klart.
Underrδttelsetjδnsten har satt upp φvervakning.
De gjorde det av sδkerhetsskδl...
...men jag sδger inte mer δn sε. Jag har aldrig hindrat rδttvisan.
Jag kan ocksε sδga att under mina εr som politiker-
-sε har jag stφttat granskningar, fφr folket mεste veta-
-om deras president δr en skurk.
Jag δr ingen skurk. Jag har tjδnat alla mina δgodelar.
Alla blev mer och mer nervφsa-
-och plφtsligt sε skulle vi εka. Vi hoppade dε in i bilen.
"Vi kommer inte att dφ. Vi ska leva!"
Jag minns att det var en vδldigt spδnd tystnad i bilen.
Alan var jδttedyster, Philippe var jδttespδnd,
-och sjδlv var jag livrδdd och orolig.
Jag var klδdd som en byggarbetare, fφr att se amerikansk ut.
Jag hade pennor i fickan, vilket tydligen δr typiskt amerikanskt.
Jag skulle vara pε det sφdra tornet.
Vi skulle εka dit efter dem hade stδngt, med en korg som innehφll vεr utrustning.
Det skulle vara nεgra i det norra tornet-
-med mycket mindre utrustning och en tub som jag tror att pilbεgen var i.
Lδget var spδnt mellan Jean-Louis och Albert. Han litade inte pε honom.
Jag hade en dεlig kδnsla om honom. Han var inte pε samma spεr som vi.
Det fanns rδdsla i luften. Jag antog att δven i den bδsta situationen-
-sε skulle vi arresteras.
Det fanns det inga tvivel om.
Jag kan inte fatta att de inte kδnde likadant.
Jag kδnde ojδmnheten pε Manhattans gator.
Helt plφtsligt εkte vi i nerfφrsbacke.
Jag slukades av monstret.
Philippe sa: "Jag vet vad som kommer hδnda. Vi gεr in och sε arresteras vi."
Plφtsligt var det inte lδngre en drφm. Det var verklighet.
Han kunde inte fortsδtta leva utan att εtminstone fφrsφka...
...erφvra tornen, fφr det kδndes som om de tornen tillhφrde honom.
De var som gjorda fφr honom.
FISHER INDUSTRIAL FENCE CO. NAMN: Phillip Asher.
Φversatt av INFLiKTED
"Det var en gεng..."
Sε bφrjar varje saga.
Min historia δr faktiskt en saga.
Jag var 17 εr med tandvδrk-
-i ett sεnt dδr dystert vδntrum hos en fransk tandlδkare.
Ljuset var dεligt och alla som vδntade blδddrade i tidningarna.
Plφtsligt stannade jag till.
Jag hade φppnat en sida i tidningen och fick syn pε nεnting jδttevackert.
Tvε torn. I artikeln stod det att en dag ska de tornen byggas.
De fanns inte dε. Och nδr de var klara skulle de vara de hφgsta i vδrlden.
Jag ville ha den tidningen som en bφrjan till min drφm.
Alla tittade, men jag behφvde den sidan.
Jag lεtsades nysa, rev av sidan, la in den under jackan och gick ut.
Nu hade jag ju tandvδrk i en vecka,
-men smδrtan δr ett litet pris att betala fφr en drφm.
Vanligtvis nδr man har en drφm, sε δr saken verklig, den finns dδr.
Avlδgset kanske, men den finns dδr och hεnar dig.
Men objektet fφr min drφm fanns inte δn.
Jag var 20 εr gammal. En vδldigt oskuldsfull och blyg ung tjej.
Jag blev φverraskad av hans personlighet.
Jag blev δnnu mer φverraskad nδr han bφrjade jaga mig-
-dε vi precis hade trδffats.
Han gav mig blommor, tog ut mig pε dejt,
-skickade kδrleksbrev...
Jag var helt φvervδldigad.
Jag fφll pladask. Sε var det.
Han visade mig sin lina, som han satt upp φver en hel trδdgεrd.
Jag brukade kolla pε i flera timmar.
Han var inte sε erfaren dε, han hade precis bφrjat.
Vi var oskiljaktiga.
Mitt liv blev hans. Han frεgade aldrig om jag hade mitt eget φde,
-fφr vi visste att jag skulle fφlja hans.
Annie kδnner mig bδttre δn nεgon annan.
Hon var med mig nδr jag upptδckte linan.
Hennes stora, grφna φgon rφr mig.
Nδr vi var tillsammans var vi som tvε rackarungar.
Jag var en ung, sjδlvlδrd lindansare.
Min drφm var inte att erφvra universum.
Jag ville erφvra vackra scener.
En dag sa han: "Jag vill sδtta upp en lina pε Notre Dame."
Fφrst trodde jag att han skδmtade,
-men jag visste att det var nεgot speciellt med det.
Vi pratade mer och mer om det, och snart bφrjade vi planera det.
Det tog ungefδr ett εr att hitta det rδtta sδttet.
Jean-Louis sa till mig direkt att det var olagligt.
Sε jag visste att det var olagligt, men jag blev bara mer upphetsad fφr det.
Det var olagligt, men inte elakt eller ont. Det var underbart.
Kan du tδnka dig att vakna en morgon-
-och se en lindansare pε Notre Dame? Det δr en drφm.
Det var det som lockade mig, en utmaning som skulle vara omφjlig.
Samtidigt δr det sε vackert.
Det δr inte bara ofarligt, men det δr ocksε en gεva till allmδnheten.
Sedan var Philippe ute pε linan. Det var helt otroligt.
Jag sprang in helt uppjagad,
-lutade mig ut φver rδcket och sεg en enorm ceremoni som pεgick.
Ett dussin vitklδdda prδster med korsade armar-
-lεg med huvudet mot golvet.
Jag blev helt fφrbluffad.
Organisten frεgade mig: "Vad gφr du hδr?"
Jag sa: "Det gεr en man pε en lina mellan tornen!"
Mannen tittade pε mig med ett uttryck av fφrvεning och sa:
-"Verkligen? En lindansare? Vad fantastiskt!"
SΦDRA TORNET, 15:38.
Vi kφrde in med skεpbilen.
Vi kom igenom den fφrsta sδkerhetsspδrren.
Vi visade de falska fφretagsdokumenten och fakturorna.
Allt var noggrant planerat.
Vi skulle nu εka in till mitten-
-av garaget mellan de tvε tornen. Jag kunde planen.
Vi skulle εka till lasthissen i det sφdra tornet.
Hela planen var igεng.
NORRA TORNET, 16:25.
Planen var enkel.
Vi hade id-kort, sε det handlade mer om att komma fram.
Nδr vi vδl var inne i byggnaden sε var det ganska lugnt.
Vi skulle nu dela upp oss.
Man sεg vansinnet i hans φgon, en riktig vrede.
"Jag ska gφra det hδr, oavsett vad. Nu δr det dags."
Han kramade om mig som om vi aldrig skulle ses igen.
Om jag dφr...vilken vacker dφd isεfall, eftersom jag gφr nεgot jag δlskar.
SYDNEY, AUSTRALIEN. JUNI, 1973.
Vi brφt oss in i Harbor Bridge.
Vi hade med oss all utrustning och satte upp en lina.
Vi fφrsvann pε morgonen, satte oss pε gatan och sεg pε Phillippe.
Faktumet att det kan sluta med dφd-
-δr utmδrkt, fφr dε mεste man ta det pε allvar.
En millimeters felsteg eller en halv sekunds okoncentration,
-sε dφr man.
Trafiken stoppades pε Harbor Bridge. Polisen kom inom nεgra minuter.
Det fφrsta han gjorde nδr de fφrde bort honom var att sno polisens klocka.
Han kom pε ett sδtt att fε bort den frεn polisens armled och gφmma den.
WORLD TRADE CENTER SLUTBYGGET PΕ NORRA TORNET
23 DECEMBER, 1970.
Tvillingtornen var som travande hδstar, galopperandes i min hjδrna.
Nδr jag kom tillbaka fick jag en stor φverraskning.
I tidningen stod det: "Tvillingtornen δr byggda."
Men jag sεg pε bilden att det inte var riktigt klart δn.
Det var fortfarande byggarbetare dδr. Kanske om nεgra mεnader eller nεt εr...
Jag kan inte smyga in nδr det byggs.
En dag visade han mig bilden pε de tvε tornen frεn en tidning.
Jag blev riktigt rδdd.
Det var omδnskligt att vilja gε pε en lina 450 meter uppe i luften.
Allt blev sε djδvulskt. Jag ville bara sδga εt honom att sluta.
Barry Greenhouse, "Infiltratφren."
SΦDRA TORNET, 16:27.
Planen var att ta med all utrustning till den 82:a vεningen.
Dδr gφmde sig Barry. Det fanns en i varje torn pε samma vεning.
Vi skulle εka upp i lasthissen med en "leverans" till 82:a vεningen.
Barry skulle ta emot oss.
Jag var dε vice VD av "New Yorks fφrsδkringsdepartement."
Vi hade precis flyttat in och vi jobbade i den hφgsta vεningen som var befolkad.
Jag visste att det skulle vara ett team i varje torn.
Utrustningen skulle till mig och sen skulle de bδra upp det fφr 28 vεningar.
Hisskφtaren hφrde inte fφrmannen nδr han skrek: "Vεning 82”.
Fastδn det stod tydligt pε pappret och pε paketen.
Han frεgade oss: "Vilken vεning var det nu igen?"
Och jag svarade: "104”!
Han sa: "Okej. Akta hδnderna!"
Dε stδngdes hissdφrren.
Nu var vi i en plywoodlεda, lasthissen,
-och εkte hela vδgen upp till toppen. Det var mφrkt. Den εkte upp till himlen.
Mφrkret blir grεtt och jag ser en kvadrat som blir ljusare.
Det δr himlen.
Vi δr nδstan framme och vi δr dε bara nεgra vεningar under taket,
-med all vεr utrustning.
Annie kom till mitt kontor och berδttade fφr mig-
-att de hade en vδldig tur...
...i lasthissen.
Dε behφvde de inte bδra upp all utrustning.
Nu var vi pε en φvergiven vεning,
-och det fφrsta vi gφr δr att packa upp.
Plφtsligt hφr vi att en vakt kommer.
Jag fick syn pε ett φverkast.
Jag tog tag i Jean-Franηois, kastade in honom och han skrek till.
Bjδlken var φver hisschaktet och det var mer δn 400 meter ner.
"Va? Ska vi gφmma oss dδr?"
Donald undrade hur han skulle gε.
Jag sa direkt: "Jag kan inte gφra det hδr."
Han svarade: "Okej."
Jag vet inte vem som var gladast.
Vilken glδdje jag kδnde.
Jag var sε glad att inte ha behφva gφra det.
Jag sprang nerfφr trapporna frεn 100 vεningar.
Det var som en drφm som aldrig tog slut. Det var sε vackert.
Vi var helt stilla under φverkastet.
Jag behφvde inte sδga till Jean-Franηois att inte rφra pε sig.
Vi fφrstεr varandras kroppssprεk.
Dε kommer vakten. "Har han sett oss?"
"Har han hφrt oss?" "Har han sett φverkastet rφra pε sig?"
Fast vakten lutar sig mot pelaren.
Det kδndes som om han var jδttenδra.
Jag hφrde hans komradio och att han tδnde en cigarett.
Jag hφrde tδndaren, hans fφrsta bloss och hur cigaretten brann.
Det verkade som om han lutade mot mitt φra.
Vi δr fortfarande stilla, vi andas inte ens.
Vi vδntade till kl. 18:00-18:30.
NORRA TORNET, 18:22.
Vi bφrjade gε uppεt.
Det var ingen i trapporna eller pε taket sε det verkade ganska sδkert.
Plφtsligt hφrde vi nεgon komma frεn trapporna.
Vi blev jδtterδdda och gφmde oss.
Vi hφrde steg och bruset frεn komradion.
Ljudet fφrvirrade oss.
Det kunde gε tio minuter utan att vi hφrde honom.
Sen plφtsligt hφr man en hostning eller bruset frεn komradion-
-som om han var precis bredvid oss. Vi kunde inte prata.
Vi skrev lappar.
Vi skrev: "Nu? Ja? Ska vi vδnta?"
Det var vδldigt obehagligt.
Men nδr man inser att man inte har nεgot val, sε lugnar man sig och vδntar.
Vi var klδdda i kostymer.
Att vara klδdda i kostymer med en massa utrustning...det gεr inte att fφrklara.
Om vi skulle bli upptδckta, sε vore det slut.
SΦDRA TORNET, 19:44.
"Tδnk om vakten δr kvar." "Han kanske leker med oss."
Han kanske vδntar tills vi rφr oss innan han griper oss.
Vi mεste vδnta.
Fφr att lδtta pε plεgan, sε tδnkte jag pε mina minnen.
Framgεngarna och motgεngarna.
Εratal av drφmmande. Mεnader av organisering.
Jag dφk tillbaka till det fφrflutna under en lεng stund.
WTC - ΦPPNINGSCEREMONI. De kommer att uppnε sitt syfte.
De kommer inte bara att bringa harmoni till staterna...
...men ocksε harmoni och kommunikation till vδrldens lδnder.
Det var januari, 1974.
Jag klδttrade upp pε mitt hus och skrek: "Jag kommer, Amerika!"
Nδr jag kom ut frεn tunnelbanan-
-sε insεg jag att det inte var en drφm.
Min drφm fφrstφrdes direkt.
Omφjligt.
Det var helt omφjligt. Inte bara att gε φver,
-men att ta med all utrustning upp dit och sδtta upp en lina mellan dem...
Det var fysiskt omφjligt.
Men nεgot drev mig att vilja gφra det.
Jim Moore.
Han berδttade fφr mig om sitt projekt.
Han sa: "Jag vill sδtta upp en lina mellan Tvillingtornen."
Jag svarade: "Det lεter hδftigt."
Jag hade aldrig trδffat en lindansare fφrr.
Jag tδnkte inte pε konsekvenserna eller om nεgot skulle hδnda.
Jag tyckte att det verkade spδnnande.
Jag accepterade och sa: "Visst, vi jobbar pε det."
Fφrsta gεngen εkte vi i hissen till den 86:e vεningen.
Nδr hissdφrren φppnades stod en vakt dδr och sa: "Vad gφr ni hδr?"
Vi kunde ju inte fortsδtta dδrifrεn.
Nδr vi εkte ner igen kom vi pε att vi kan gε upp.
Vi bφrjade gε upp fφr 110 vεningar.
Vi var pε vδrldens topp.
Jag sεg tvε betongplattor, som nδstan var helt φvergivna.
Inga hinder eller nδt... jag blev helt paff.
Jag kollade pε det andra tornet och tδnkte mig tomrummet.
Om jag skulle springa φver skulle jag falla mot min dφd.
Jag tδnkte: "Okej, det δr omφjligt. Dε sδtter vi igεng!"
Vi tog nεgra bilder pε ett par saker dδr man kan sδtta fast linan-
-eller vilken typ av lina vi skulle ha.
Han var inte sδker pε hur han skulle sδtta upp linan.
I trapphuset ritade jag upp en liten bild.
Som om jag behφvde bevis-
-pε att jag gick igenom flera stadier fφr att uppnε det omφjliga,
-att gε pε linan.
Vi hyrde en helikopter.
Jim fφljde med och tog bilder av allt material pε taken.
Vi gjorde en modell fφr berδkningar.
Jag ville ocksε se om det var mφjligt.
Han ville flyga hφgre upp δn nδr han skulle gε pε linan.
Han lurade hjδrnan pε det sδttet fφr att inte kδnna rδdsla,
-genom att vara hφgre upp δn han skulle vara sen.
En dag fick jag ett vykort med "World Trade Center”.
Jag hade inte hφrt talas om dem innan.
Han hade ritat en lina mellan tornen.
Jag visste dε att de var gjorda fφr Philippe.
Jag εtervδnde till Frankrike.
Det fφrsta jag gjorde var att εka till Jean-Louis, min gamle vδn.
Jag berδttade om min nya idι.
Vi visste att det var olagligt.
Ingen kδnde till Philippe Petit.
- "Fεr jag sδtta upp en lina dδr uppe”? - "Ut hδrifrεn”!
Jag ville fε information frεn Philippe.
"Du var tio gεnger uppe pε taket, men har du ett tillstεnd?"
Han sa: "Jag har bilder. Vi vet inte var vi kan sδtta upp linan"-
-"men det kan vi fundera ut”.
- Hδr δr bδsta stδllet. - Du sa ju nyss att det kommer att-
-krylla av poliser. - Nδr vi hamnar i fδngelse-
-kommer vi att fε rengφra alla fφnster.
Jag bφrjade gε igenom allt i huvudet.
Vi hade ingenting.
Han motiverades inte av kδnslan att gε pε linan mellan tornen.
Han motiverades av att hjδlpa mig,
-inte hjδlpa mig att dφ eller fε mig arresterad.
"Vi ska lyckas."
Det var mεnga δdla och fφrstεeliga skδl. Han blev som...
Vi brεkade mycket.
Han tyckte inte att jag hade tillrδckligt fφr att det skulle funka.
Jag εkte till USA fφr andra gεngen.
Jag δgnade all min tid εt att spionera pε tornen.
Med all min kraft. Dag och natt.
Jag skrev ner saker som jag sεg i anteckningsbφcker.
Jag tog reda pε att man kunde komma in underifrεn.
Runt lunch kom jag pε ett sδtt att kunna klδ ut mig.
Jag var sε inne i antecknandet-
-att jag glφmde att det var en byggarbetsplats.
Jag sεg inte en spik sticka ut.
Spiken gick rδtt igenom min fot.
Jag lεg tre dagar i sδngen.
Jag fick gε med kryckor, troendes att jag var handikappad.
Det var tvδrtom, underbart. Vδrlden var min.
Vakterna kom och hjδlpte mig. "Jag hεller dφrren."
"Sδtt dig." Ingen ville att jag skulle identifiera mig eller frεgade frεgor.
Det var fantastiskt.
Senare nδr foten hade lδkts sε anvδnde jag fortfarande kryckorna.
Dε och dε sprang jag ivδg,
-mδtte nεnting och sprang sedan tillbaks till mina kryckor.
En gεng nδr vi gick upp sε blεste det fruktansvδrt mycket.
Jag var osδker pε varfφr vi var dδr.
Jag vεgade knappt gε ut ur bilen.
Jim lyckades pε nεgot sδtt ta en bild-
-pε mig nδr jag hφll i en pelare med benen vinkelrδt mot pelaren.
Vinden blεste bort mig. Tδnk om?
Det var lδskigt. Det var fφrsta gεngen jag fφrstod hur galet det var,
-med hφjden och allt annat.
"Tδnk om nεgot hδnder nδr jag sδtter fast linan."
Jag bφrjade tδnka mer och mer pε det ju lδngre vi kom.
Till slut sa jag att jag inte kunde det.
Jag ville inte vara pε taket.
SΦDRA TORNET, 20:10.
Dδr var vi. Under ett φverkast under taket pε World Trade Center.
Varje gεng vi hφrde ett ljud sε var det svεrt att veta-
-om det var nεgot som fladdrade i vinden eller om det kom en vakt.
Jag gjorde ett litet hεl i φverkastet-
-och fφrstorade det med en blδckpenna.
Med ena φgat kunde jag se lite av ljuset frεn omgivningen-
-lysa pε min klocka.
"Hur mycket δr klockan?" "Δr det mφrkt ute?" "Vi fφrsφker gε ut."
Hans fot var i min nδsa...
...och min fot var mellan hans armar, vi var helt hopslingrade.
Vi lδrde kδnna varandra. Jag har aldrig lδrt kδnna en man pε det viset.
NORRA TORNET, 21:38.
Vi hφrde mer och mer ljud frεn taket,
-som rφster och maskiner.
Ibland var de avlδgsna, ibland var de nδra.
Det verkade som om nεgra gick pε taket.
De gεr hδr pε kvδllen.
Det finns inte en chans att vi kommer klara det.
Ju lδngre vi vδntade,
-desto mindre tid hade vi pε oss.
Det var spδnt. Det kδndes som om vi hade inget dδr att gφra.
Vi skulle inte ha varit dδr.
"Det δr nεgot med den hδr killen."
"Han verkar inte bry sig." "Varfφr δr han ens hδr?"
Mark, "Australiensaren"
Nδr jag gεtt ut hφgskolan εkte jag till Paris. Och jag stφtte pε Philippe.
Han visade mig ett diagram-
-och en bild pε byggnaderna som hφll pε att byggas i New York.
Det δr en tjock lina.
Jag tittade pε de hδr tornen,
-och Philippe var sε hδngiven.
Jag blev en av dem fφrsta medlemmarna i teamet.
Pε en stor δng ville jag avbilda,
-inte hela taken fφr det hade jag inte rεd med,
-men bara konturerna och trδna.
Han ville sδtta upp en lina med samma avstεnd som mellan tornen.
Och trδna sε mycket som han kunde.
Det var som ett trδningslδger.
Dδr hφll vi pε att fundera ut, planera...
Vi fφrsφkte fε det hδr att funka pε varje plan.
Nεgon hade talat med honom om byggnadens elasticitet,
-och det faktum att byggnaderna kunde bφrja svaja nδr det blεser.
Det oroade vi oss fφr.
Jag bad mina vδnner att gunga linan.
Mark, Jean-Louis, Annie...
Vi hoppade upp och ner pε linan. Vi fφrsφkte fε ner Philippe.
World Trade Center var enastεende, fφr det var 61 meter mellan tornen.
Hur kan man sδtta ut en lina mellan dem?
- Sε dδr kommer du att se ut. - Ser det bra ut?
Vi var tvungna att komma pε ett sδtt.
Man kunde dra en liten trεd frεn ett rep och sen till sjδlva linan.
Fφr ett tag tδnkte jag att man kunde anvδnda ett radiostyrt flygplan.
Fotboll, baseboll...
Skulle vi lδra oss spela baseboll i tvε mεnader innan vi kunde bφrja?
Sedan fick Jean-Louis en riktigt lφjlig idι. Han avslutade inte ens meningen.
"Man kan ju anvδnda en pilbεge?"
Vi borrade ett litet hεl pε bakdelen av pilen-
-och satte fast en fiskelina.
Jean-Louis skulle skjuta pilen frεn ett torn till det andra.
Varje gεng vi fφrsφkte...
...sε fungerade det inte.
Till slut sε gjorde vi en konformad spole,
-sε att trεden och pilen kunde flyga fritt i luften.
Det funkade perfekt!
Δnda sedan jag var liten har jag δlskat att klδttra.
Psykiatrikerna fφrsφkte fφrstε varfφr. Jag kanske ville fly frεn min tid.
Jag kanske ville se vδrlden frεn ett annat perspektiv eller utforska.
Vem vet och vem bryr sig? Jag var en liten klδttrare.
Ingen kunde fφrhindra det. Varken mina fφrδldrar eller lδrare.
Jag hade hφrt talas om lindansare.
Jag hade hφrt att de var magnifika personer som gick i luften.
Jag tδnkte: "Jag kan ocksε gφra det."
Philippe har alltid haft en lite tuffare sida.
Han hade en vδldigt strikt uppvδxt.
Han skulle aldrig bli kriminell,
-men δndε tyckte han om att ta vissa "friheter”.
Han δr sε omεttlig och sε kreativ-
-att varje dag δr som ett konstverk fφr honom.
Vad som han tyckte var roligast med allt detta,
-fφrutom att gφra en spektakulδr show,
-var att det var som ett bankrεn. Det gladde honom mycket.
Allting blev bara mer och mer seriφst,
-fφr vi var tvungna att planera noga.
Philippe och Jean-Louis bφrjade brεka mer och mer.
Mark sa: "Om nεgon φppnar dφrren till trapphuset,"
-"och ser en man som bδr pε en massa utrustning. Det skulle inte funka."
I trapporna kan vem som helst se en...
Vi mεste alltsε vara bεde byggarbetare och kontorspersonal.
Det hδr funkar. Det hδr ocksε. Men inte det hδr.
Sδg att vi kommer fφrbi huvudgrinden,
-problemet blir att komma ut ur hissen pε den φversta vεningen.
Det δr bδttre att vara klδdda som kontorspersonal. Lεt mig avsluta!
Det var nδstan omφjligt att komma pε hur de skulle ta sig in oupptδckta,
-fφr de visste inte ens hur de skulle ta sig in.
Jag tror att Jean-Louis kδnde ett enormt ansvar.
Han ville inte att Philippe skulle fε sin vilja fram-
-fφr han kanske tyckte att Philippe var orealistisk.
Jean-Louis visste att jag var pε hans sida och det visste Philippe ocksε.
Lεngt innan Barry kom med, ville Annie εka till New York.
Hon anvδnde sig av φmhet, utpressning, hot,
-fφrolδmpningar och tεrar.
Fast jag behφvde total frihet.
Jag var tvungen att vara skeppsbruten pε mina drφmmars φ.
13 MAJ, 1974.
Philippe och jag reste till New York.
Jag kollade genom flygplansfφnstret och sεg tornen pε avstεnd.
Vi hade rest hela vδgen dit och det var anledningen.
"'Metropolis' δr den populδraste byggnadstidningen i Frankrike."
"Vi skriver nu en artikel om"-
-"byggarbetarna som jobbar pε World Trade Center i New York."
"Vεr reporter, Philippe Petit, vill gδrna att ni samarbetar med artikeln."
Han sa att han var en fransk journalist.
Jag kontrollerade inte referenserna.
Han skulle ju skriva en artikel om WTC fφr en fransk tidning.
Tvε fotografer var med honom. Jag tyckte det var bra publicitet.
- Δr byggnaden tillfφrlitlig? - Om det δr sδkert?
Om jag skulle ramla ner? Nej dε, det δr sδkert.
Han var en lεnghεrig australiensare,
-och Philippe var en tokig fransman med knackig engelska.
Vi lεtsades vara journalister. Jim Moore var fotografen.
Det var intressant, fφr...
Vi lεtsades vara nεgot vi inte var och ingen kom pε oss. Det var underbart.
Om det blir dεligt vδder, mεste ni sluta bygga dε?
Om vi skulle jobba hδr uppe dε det δr dεligt vδder, mεste vi fortsδtta.
Ni mεste alltid jobba hδr pε taket oavsett vδder?
- Δr du rδdd fφr det? - Nej, inte direkt.
Jim lεtsades fota en byggare,
-men i sista stund tog han kort pε en pelare eller nεt annat.
Tornen var inte parallella med varandra.
Vilket gjorde det svεrt att bestδmma vart linan skulle sitta.
Det hδr δr linan mellan taken.
Jag bestδmde mig fφr att sδtta linan pε den starkaste pelaren.
Sen skulle andra δnden sδttas fast...
...hδr, pε det sφdra tornet.
En lεng lina svajar, och gungar upp och ner.
Det δr ocksε en osynlig rφrelse som vrider linan.
Sε vi kom pε en sak...
...vad som kallas "cavaletti" i dressyr. Det δr ett stφd.
Den δr vinkelrδt mot linan och gεr ner till marken.
Vi skulle aldrig kunna dra ner dem 400 meter.
Dessutom behφvde jag tvε stycken.
Vi visste att det inte kunde gε nerεt.
Lφsningen blev att sδtta upp dem asymmetriskt.
Sε hδr ser det ut. Hδr δr den fφrsta fδstanordningen.
Varje "cavaletti" hade tvε sidor. En kort och en lεng.
Det hδr tyckte jag var den bδsta lφsningen fφr detta.
Nu skulle jag fφrbereda mig fφr kuppen.
"Nu ska vi gφra det!"
Jag kom pε lφrdagen och kuppen skulle vara pε mεndagen.
Han var mer δn redo fφr kuppen.
Men kuppen var inte fδrdig, och det frustrerade mig.
Vi var tvungna att agera snabbt och vi hade ingenting.
Han ville veta allt. "Gjorde du vad jag sa?" "Hur δr det med vakter?"
Han var inte nφjd med mina svar. Han fick mig att kδnna mig ofφrberedd,
-fast jag trodde att allt var fφrberett.
Ju lδngre vi var dδr, desto mer insεg jag att...
...att hela projektet var vδldigt ambitiφst.
Vi var inte beredda.
Jag tvivlade aldrig pε Philippes talang,
-det var de ofφrutsδgbara sakerna som oroade mig.
USA δr ett vδldigt rδttsligt land.
Ofrivilligt drεp, bitrδdande till sjδlvmord...
Jag ville inte vara orsaken till en vδns dφd.
Det var tydligt att det inte var fφrberett.
Alla fφrstod det, fφrutom Philippe.
Utan alla personer som behφvdes sε var allt ett stort misslyckande.
Jag sa: "Vad tycker du, Philippe?"
"Det δr den 30 maj idag. Vi ska gφra kuppen."
"Tror du att vi kan gφra det?" Han svarade: "Nej."
Han sa: "Det δr omφjligt..."
Jag sa: "Nej, det δr inte omφjligt. Det δr mφjligt, vi δr nδra. "
Om man vill nεnting, sε δr inget omφjligt.
Vi sa hela tiden: "Vi kommer tillbaka." "Vi fφrbereder oss och sen gφr vi det."
Det fφrsta fφrsφket misslyckades.
Han ringde mig och sa att jag skulle komma dit.
Min roll var ju att stφtta och uppmuntra honom.
Jag fφrsφkte fφrstε vad han tδnkte och fφrsφka muntra upp honom.
Det var mitt jobb och det var vδldigt jobbigt.
Han tittade pε tv hela nδtterna.
Han tittade bara pε detektivfilmer, bankrεnsfilmer,
-filmer om tjuvar och poliser.
Han fφrsφkte ladda upp pε det sδttet.
Han letade efter kraft, sε han kunde bryta sig in i tornen.
Han gick tillbaka hela tiden-
-till entrιn i World Trade Center.
Och han iakttog alla noggrant-
-nδr folk visade pass fφr att komma in.
Jag sεg honom i lobbyn och han smδlte inte in i omgivningen.
Som nεgon...
Det var ett mδrkligt sammantrδffande. Det var vδldigt konstigt.
"Philippe! Vad kul att se dig!"
Han heter Barry och har sett mig jonglera pε gatorna i Paris.
Han berδttade om sina bedrifter som lindansare.
Jag sa sedan: "Om du tδnker gφra det pε WTC sε kan du glφmma det."
Fast han lyckades dra in mig i hans vδrld.
Jag var inte en sεn person som var motvillig till att gφra...
...olagliga saker.
Barry ringde mig och sa: "Tyvδrr, Philippe."
"Sδkerheten i WTC har fφrδndrats. Nu mεste alla visa legitimation."
"Fast jag har mitt som δr helt nytt"-
-"och du skulle nog kunna lεna den i nεgra timmar."
Han lyckades kopiera den exakt-
-och skaffa en egen med sitt foto.
David, alias "Donald", Rocksεngare.
En dag ringde han och sa: "Jag har hittat tvε galna amerikaner,"
-"och de vill hjδlpa till”.
Jag trδffade tvε unga amerikaner, Donald och Chester.
Vi trδffade Petit, och jag hade en kompis frεn gymnasiet, Alan Wellman.
Han hade alltid δventyrslust. Jag tror Petit visste att han var en bra kille.
Alan, alias "Albert", En bra kille.
Han var intelligent och han visste vad han sjδlv gick fφr.
Han var den idealiske medbrottslingen.
Han marknadsfφrde det.
Han fφrsφkte manipulera oss-
-som om han sεlde en andelslδgenhet.
Jag visste att han var galen eller en svindlare, men det verkade ofarligt.
Jag tog det inte pε allvar.
Jag behφvde trδna mer pε linan och visa mina amerikanska vδnner-
-hur man hjδlper Jean-Louis att sδtta fast linan.
Sedan sεg jag honom pε linan.
Jag hade aldrig sett nεgon liknande koncentration, inte ens till idag.
Det var som om han hade en mask pε sig.
Han blev som en sfinx. Det var otroligt.
Han gjorde det sε lugnt och vackert.
Han gjorde det med slutna φgon.
Det var vad han gjorde. Allt som hade sagts om honom var sant.
Jag var vδldigt orolig.
Det fanns personer i teamet som var helt opεlitliga.
Jag kommer inte ihεg nδr vi bestδmde datum men vi satsade pε 7 augusti.
Jean-Louis sa till mig att det kommer att gε till som det gjorde i Notre Dame,
-fast pε WTC i New York.
Han sa inte sε mycket mer, han bara frεgade om jag ville komma.
Jean-Louis hade precis landat. Jag skulle hδmta honom-
-och ser att han tog med Jean-Franηois.
Den fφrtjusande parisaren. Han bara ler, han har inga frεgor.
Han fφljde med fφr att hjδlpa till.
Nδr vi kom fram till New York sε εkte vi Boston-tεget-
-och passerade Empire State Building.
Jag tittade upp och sεg hur hφg den var.
Jag blev helt fφrskrδckt.
Mina ben bφrjade darra, det var riktigt skrδmmande.
Speciellt nδr jag insεg att World Trade Center var δnnu hφgre.
Jag sa ingenting, men jag var livrδdd.
Nδr Jean-Louis kom tillbaka sε φkade spδnningen dramatiskt.
Det var outhδrdligt. Teamet var problemet.
Jag trδffade de fφrsta tvε killarna.
Den ena var musiker och den andra var en snickare, tror jag.
De sεg sε misslyckade ut. Fφrlεt, men...
Nδr jag sεg dem tδnkte jag: "Herregud!"
Kvδllen innan kuppen kom de till lδgenheten-
-i ett bedrφvligt skick.
En av dem var hφg. Han var helt borta.
Jean-Louis och Philippe blev bestφrtade.
Jag hade troligtvis rφkt grδs.
Det δr vδldigt troligt. Jag har rφkt grδs i 35 εr.
Jag rφkte sδkert den dagen ocksε.
Man sεg pε Jean-Louis ansikte att han inte litade pε Albert.
Ibland fεr man fφr sig saker om folk, det stδmmer oftast inte...
...men man kan inte rε fφr det.
Vi skakade hand och hδlsade.
De kunde inte engelska och jag kunde inte franska.
Det var inte sε mycket mer att sδga.
"Trevligt att trδffas. Lycka till. Vi gφr det vi ska."
6 AUGUSTI, 23:08.
Nδr jag kδnde att det var tyst pε hela vεningen-
-och att det var mφrkt sε gick jag ut.
Tδnk dig att vara tre timmar pε en bjδlke. Man kan inte gε efterεt.
En normal mδnniska som sitter helt still pε en bjδlke i tre timmar kan inte gε.
Efter en stund sa jag: "Vi kan inte vδnta lδngre."
Jag sa till Albert: "Du mεste gε. Fφr om jag blir upptδckt,"
-"sε kan vi inte sδtta fast linan. Jag δr den enda som vet hur man gφr."
Han gick upp pε taket och kom tillbaka fem minuter senare.
Jag sa: "Kom! Lεt oss fε det hδr φverstφkat."
Han sa: "Vi vet inte vart ljudet kommer ifrεn, men vi kan gε."
Vi bφrjar rφra oss mot den viktigaste utrustningen.
En lindansare mεste ju ha en lina.
Vi gick mot en liten byggtrappa, Jean- Franηois gick fφrst och jag gick bakom.
Jag ser en mardrφm.
En polis, med φppna φgon och han stirrade pε mig.
Det var nεgon dδr som vi inte hade fφrvδntat oss.
Jag bφrjade dra i linan. Fast han bφrjade ocksε dra.
Vi drog εt varsitt hεll.
"Vad hδnder?"
Jag fick inte Jean-Franηois att vδnda, sε jag fφljde honom istδllet.
Vi var vδldigt tysta fφr vi hade inga skor pε oss.
Nδr vi kom upp viskade jag: "Sεg du vakten?"
Han sa: "Jo. Jag fφrsφkte varna dig genom att dra, men varfφr drog du?"
"Jag drog fφr att fε dig att vδnda..."
Jag kommer ihεg New Yorks vidd. Vi var jδttehφgt uppe.
Frihetsgudinnan, FN-byggnaden... allt sεg sε pyttelitet ut.
Och ljuden! Vi hφrde polissirener hela natten.
Allt var sε levande. Vi var som kungar.
Den vackraste stunden var nδr jag sεg tvε silhuetter pε det andra tornet.
Jag kδnde genast igen dem i mφrkret, det var Jean-Louis och Albert.
Nδr jag sεg dem pε taket blev jag sε glad.
Jag kommer aldrig att glφmma dε vi kom upp pε taket, allt δr mφrkt-
-och det dδr rφda varningsljuset fφr planen.
Den svδngde som en metronom.
Den pεminde en om tiden.
Det var lugnt och fridfullt.
Mitt i all galenskap, sε kδnde jag hopp och glδdje.
Jag hφll Jean-Franηois upp och ner, som en fladdermus,
-i trappφppningen. Bara hans huvud syns.
Tδnk vad vakten hade sett om han hade varit vaken.
Han hade sett ett huvud som kollade pε honom upp och ner.
Det fφrsta jag gjorde var att gφra i ordning min pilbεge.
Jag gjorde i ordning pilen och fiskelinan. Sedan vδntade vi.
Jean-Louis hade ett tecken fφr att sδga: "Jag δr redo att skjuta."
Jag hade ett tecken fφr att sδga: "Uppfattat, jag δr beredd."
Dε skulle jag rδkna till tio och sen skulle han skjuta.
Vi hade inga tecken fφr om man inte var beredd.
Det tδnkte jag aldrig pε. Jag var inte beredd.
Till slut gjorde han sitt tecken.
Jag hade vδntat sε lδnge att nδr han gav sitt klartecken,
-tog jag min pilbεge direkt och siktade mot honom.
Han stod nδstan pε kanten.
Jag letade efter pilen.
Jag hittade den inte!
Jag tog av mig mina klδder-
-och trodde att jag skulle kunna kδnna linan mot huden.
Jag kδnde mig uppgiven nδr jag gick ner till kanten-
-och plφtsligt kδnde jag en fiskelina som strφk mot mitt ben.
Pilen balanserade precis-
-pε kanten av byggnaden.
Ett litet andetag-
-eller om det hade blεst till lite, sε skulle den ha ramlat ner.
Det fφrsta vi gjorde, efter att ha gjort linan starkare,
-var att fε φver en sδck.
Den innehφll ett vδldigt viktigt kommunikationsverktyg, en komradio.
Vi anslφt en liten komradio.
Vi kunde hφra Philippe. Det var ett viktigt φgonblick.
Nu kunde vi bφrja jobba pε allvar.
Vakten gick dδrifrεn. Jean-Franηois kunde knappt prata-
-dε han hade varit upp och ner sε lδnge.
Vi gick tillbaks och hδmtade vεra skor.
Vi hδmtade utrustningen.
Jag satte ut en liten fδlla i trappan.
Det fungerade som ett larm, om nεgon skulle gε upp pε taket.
Just dε gick allt utmδrkt. Det var inte ens midnatt.
Det gick precis som vanligt. Inom tre timmar skulle allt vara klart.
Vi var nu redo att dra linan, som Philippe tog med.
Vi hade repet i hδnderna.
Jag rεkade mata linan fφr mycket.
Plφtsligt ser jag linan falla. Ett fruktansvδrt oljud.
"Herregud, vad hδnder?"
Vi tappade nδstan linan.
Jag frεgade Philippe vad som hδnder. Han sa: "Vi tappade taget."
Det var vδldigt otur.
Eftersom jag inte kunde franska sε visste jag inte vad som gick fel.
Det kanske var lika bra.
Vi fick dra, sδkert mer δn 100 meter lina och rep.
Jag vet inte hur mycket vi drog upp fφr varje drag.
Vi kδmpade kanske i flera minuter och bara fεtt upp en liten bit.
Efter en halvtimme, kδnde vi att det var omφjligt.
Vi var i en verklig knipa.
Nεgon kom upp till taket.
Jean-Franηois hφrde ocksε det och gφmde sig.
Han lεg ner som ett dφtt djur.
Har du nεnsin lekt kurragφmma i en park-
-och gφmt dig bakom ett trδd?
Polisen kom upp till taket.
Han som letar bφrjar gε runt trδdet.
Om han gεr runt, sε gφr du det ocksε.
Han bφrjade gε runt hindret pε mitten av tornet.
Jag bφrjade gε runt εt andra hεllet.
Den hδr katt-och-rεtta-leken skulle kunna pεgε fφr evigt,
-tills en person vδnder sig om. Det var exakt det som hδnde.
Om han gick, gick jag. Om han stannade, stannade jag.
Fast om han hade vδnt sig om...
"Kurragφmma."
7 AUGUSTI, 4:48.
Albert hφll pε att ge upp och sa:
"Jag vill inte gφra det hδr lδngre. Det δr omφjligt."
Vi kunde inte klara det, men det gick inte att φvertala honom.
Det var lφnlφst.
Han hade fortsatt i alla fall.
Jag fattar inte att han trodde vi skulle hinna sδtta upp allt innan gryningen.
Tδnk dig att efter flera mεnader av fφrberedelser...
...att δntligen vara pε taket och behφva sluta pε grund av att linan fφll ner.
Vid gryningen tyckte jag att det var φver.
"Vi gjorde vεrt bεsta och nu drar vi."
Gatorna var φde.
Jag tog en taxi som kφrde mig dit.
Jag vδntade dδr med de andra frεn teamet som kom dit senare.
Vεra φgon var som fastlimmade pε de tvε tornen.
Jag tittade efter varenda liten rφrelse, men vi sεg ingenting.
Det var riktigt skrδmmande.
Det var en dimmig morgon. Jag tδnkte: "Fasen, vad otur."
Det var inte helt vindstilla heller.
Man kunde se...
...linan dδr uppe, och den sεg vδldigt slak ut.
Jag drog som bara den.
Till slut fick jag upp linan. Av nεgon anledning var den sista metern lδttast.
Trots att medbrottslingen φvergav honom,
-ringde Jean-Louis och sa: "Jag gjorde det!"
"Linan sitter fast!"
Plφtsligt sεg vi nεt svart falla frεn tornen.
Vi visste inte vad det var.
Plφtsligt sεg vi nεgonting som fφll ner i nεgra sekunder.
Nεnting fφll ner.
Jag kunde inte tro det.
Jag tδnkte: "Jag har lurat mig sjδlv"-
-"han fφll ner frεn taket, han δr sδkert dφd."
Vi kδnde en stor lδttnad nδr vi insεg att det bara var ett klδdesplagg.
Vi tδnkte: "Okej, han kanske bara tappade nεnting."
Pε taket dδr Philippe var fanns ett stort maskinhjul.
Nδr hissen εkte sε bφrjade hjulet snurra.
Jag ropade till Jean-Franηois: "Hjulet!" Fφr jag sεg det stora hjulet snurra.
Jag visste att mitt φde hade skrivits. Tiden var inte min vδn lδngre.
Jag blev vδldigt orolig. Det var enda gεngen jag blev rδdd.
"Han δr ju utmattad, som jag." Kanske inte lika mycket, men...
...det var inte bra. Linan var den sδmsta vi nεnsin satt upp.
Jag blev riktigt rδdd.
Vi visste att det var mφjligt att han kunde ramla.
Vi visste det, men vi trodde inte det.
Jag var tvungen att besluta...
...hur jag skulle φverfφra min vikt frεn foten pε byggnaden till foten pε linan.
"Det hδr kommer nog att vara slutet pε mitt liv."
Fast ε andra sidan var det nεgot som jag inte kunde motstε.
Jag gjorde inget motstεnd mot linans kall.
Dφden var vδldigt nδra.
Jag bφrjade gε och lδrde mig linan.
Istδllet fφr att beakta hela linan pε en gεng, den fφrsta "cavalettin",
-mitten som δr mjuk och fφrrδdisk, den andra "cavalettin"...
Jag sεg bara den fφrsta "cavalettin" och kunde tillrδckligt.
Nu skulle jag gφra ett framtrδdande.
Hans ansiktsuttryck δndrades.
Han sεg vδldigt spδnd ut fφrst, men sedan sεg han lδttad ut.
Dε kδnde jag att allt var klart. Han kδnner sig sδker. Det δr bra.
Jag sεg Philippe dδr uppe. Det var en enastεende syn.
Det var sε vackert.
Det sεg ut som om han gick pε molnen.
Det var sε fina stunder. Nδr han lεg ner...
...sε ryste vi av den bilden.
Och en annan kδnslomδssig tidpunkt var nδr han...
Det var sε vackert.
Nδr han knδbφjde...
Han satte ner ena knδet och hδlsade.
Jag ropade: "Titta! Titta!"
Folk bφrjade samlas, men de kunde inte se nεnting.
"Vadε? Vad ser du?" frεgade dem. Jag sa: "En lindansare gεr dδr uppe!"
Jag satte mig ner pε linan och jag φverraskade folk.
Jag tittade ner och sεg nεgot som jag aldrig skulle fε se igen.
Du tror sδkert att det δr en lφgn, men jag vet att det δr sant,
-jag hφrde publiken, jag sεg den och jag kunde hφra dem mumla.
Det var bortom allt man kan fφrestδlla sig.
Det var fantastiskt.
Hela intrycket av hδndelsen, den φvervδldigande omfattningen...
-det tog mig till en plats dδr jag inte brydde mig sε mycket om hans sδkerhet.
Det var magiskt. Det var outgrundligt.
Jag och konstapel Meyers sεg lindansaren pε linan.
Han var ungefδr halvvδgs mellan tornen-
-och nδr han fick syn pε oss sε bφrjade han le och skratta.
De visste inte hur de skulle agera mot en dagdrφmmande lindansare,
-sε de var jδttearga.
Philippe provocerade dem sεklart, fφr det δr hans karaktδr.
Han nδrmade sig vakterna och nδr de fφrsφkte ta tag i honom,
-sε vδnde han sig om sε de inte nεdde honom. De ville ju inte gε ut pε linan.
Nδr han kom till byggnaden bad vi om han att kliva av linan-
-men istδllet gick han tillbaka.
Vi blev helt fφrbluffade.
Nδr vi fφrstod att han inte skulle komma in, fφr han njφt sε mycket av det,
-sε sa vi till hans medbrottsling att om han inte ger sig-
-sε skulle vi ta in en helikopter.
Dε pratade medbrottslingen till honom pε franska, fφr de var fransmδn...
"Philippe!"
"Polisen kommer att hδmta dig, du borde sluta."
Jag blev vδldigt arg, men det rδddade mitt liv.
Det δr nεgon som gεr pε en lina mellan taken pε WTC.
Jag fφrstod att jag sεg nεgot som ingen annan skulle fε se i vδrlden...
...en livsupplevelse.
Jag hade ingen anledning att vara kvar.
Jag kδnde ocksε fuktigheten i luften och att det bφrjade blεsa.
Mina vδnner sa sedan: "Du var dδr i 45 minuter och gick φver den 8 gεnger.
De tog tag i mig, kastade mig till marken och satte pε handbojor.
De slδngde mig ner fφr trappan.
Jag brφt nδstan nacken i trappuppgεngen som leder till hissen.
Vi hφrde frεn hamnmyndigheten att det tog tre dagar att sδtta upp allt.
Linan kostar vδl cirka 8000 kr.
Och de satte upp linan pε ett vδldigt genialiskt sδtt.
- Sa han varfφr han gjorde det? - Nej.
- Varfφr gjorde du det? - Jag ska fφrklara.
"Varfφr?" Det var min syn av USA, en vδldigt amerikansk frεga.
Jag gjorde nεgot magnifikt och mystiskt, och fick den klassiska frεgan: "Varfφr?"
Det bδsta var att jag inte hade nεgot svar.
- Varfφr gjorde du det hδr? - Jag har ingen anledning.
Sedan tog de mig till en psykiatriker fφr en psykologisk undersφkning.
Det var ett vetenskapsomrεde dδr alla galningar sprang runt i cirklar.
Och dδr var vi, omgivna av galningar.
Fast vi var inte galna, vi var stjδrnor!
Jag ville ha vatten hela tiden, fφr jag var sε tφrstig.
Han sa: "Nδr drack du senast?" Jag svarade: "Δr du galen?"
"Jag dansade pε vδrldens topp, jag δr pε framsidan i tidningarna,"
-"och du frεgar mig nδr jag drack senast? Du δr galen!"
Han skrev: "Han δr helt normal, bara vδldigt tφrstig."
Polisen tog hδndelsen seriφst. Petit och hans medbrottslingar greps,
-fφr olaga intrεng och fφrargelsevδckande beteende.
Distriktsεklagaren fφreslog en uppgφrelse.
Han sa: "Om du gεr med pε att gφra en liten fφrestδllning,"
-"som att jonglera apelsiner fφr nεgra ungar framfφr nyhetskameran,"
-"sε drar vi tillbaks alla anklagelser”. Det gick jag med pε.
KLAGOMΕLSUPPGIFTER: LINDANS.
Jag gick ner fφr trapporna utanfφr domstolen.
I publiken sεg jag en beundrarinna som log vackert.
Hon kom och kramade om mig vδldigt kδrleksfullt.
Hon sa: "Jag vill vara den fφrsta som vδlkomnar dig-"
-"och fira med dig. Jag fφljer dig φverallt."
Ja, vi hamnade sedan i en vattensδng i nεgon lδgenhet.
Men fφr en stund...
...njφt jag av kφttets lustar. Δckligt, men δndε vδldigt vackert.
Mina vδnner vδntade pε mig och Annie, min flickvδn. Jag svek dem.
Jag ringde och sa: "Jag har sε mεnga intervjuer. Vi ses snart!"
Jag hade haft en underbar lustexplosion-
-och sen var jag livrδdd fφr att trδffa mina vδnner igen.
Jag kδnde mig riktigt skyldig.
Philippe upptδckte hur det var att vara kδndis,
-att bli igenkδnd φverallt med entusiasm och vδnskap.
Folk gick pε gatan och sa: "Du har gett oss en sεn gεva."
"Det var jδttevackert! Det var som en frisk vind. Tack!"
Det var speciellt. Jag tror ocksε att mycket fφrδndrades i Philippes liv.
Jag δr en kδndis i New York. Folk frεgar mig: "Δr du han som gick mellan tornen?"
Jag svarar: "Ja, det gjorde jag." "Det hδr δr otroligt!"
Sen frεgar nεgra andra.
Jag tyckte att min dom var hεrd. Jag blev utvisad frεn USA.
Vi pratade pε planet. Jean-Franηois sa glatt: "Jag lδngtar till nδsta gεng."
Jag svarade: "Det kommer inte att hδnda nεgot liknande igen."
Nεgot brφts i vεr vδnskap.
Det spelar ingen roll, fφr...
...fφr det fφrsta hade vi klarat det.
Man kan inte δndra det som har hδnt.
Vad som hδnde var att...
Det var en kδrlekshistoria.
Men det var uppenbart att...
...Philippe hade gεtt igenom en otrolig upplevelse i sitt liv,
-och han startade nεgot nytt, ett nytt liv.
Konstigt nog tyckte jag likadant.
Det var menat att vεrt fφrhεllande skulle ta slut dε. Och det var vackert.
ENTRΙPASS TILL WORLD TRADE CENTER.
Fφr mig δr det sε enkelt-
-att livet mεste levas pε kanten.
Man mεste vara upprorisk.
Vδgra leva med regler,
-vδgra begrδnsa dig sjδlv, vδgra gφra samma saker...
Se varje dag, εr och idι som en utmaning.
Dε lever du ditt liv pε linan.